ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року	Львів	Справа № 460/3659/19 пров. № А/857/2763/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції                                                            Дудар О.М.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення                               15 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати протиправними дії Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (далі – ГУ ВСП), які полягають у ненаданні належної відповіді на подану відповідно до Закону України «Про звернення громадян» скаргу від 20 червня 2019року;
- визнати протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України  (далі – ГШ), яка полягає у ненаданні у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк повідомлення на скаргу від 21 серпня 2019 року;
- визнати протиправними дії ГШ, які полягають у пересиланні не за належністю поданої відповідно до Закону України «Про звернення громадян» скарги від 21 серпня 2019 року до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України;
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України (далі – МО), яка полягає у ненаданні у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк повідомлення на подану відповідно до цього Закону скаргу від 15 жовтня 2019 року;
- визнати протиправними дії ГШ, які полягають у ненаданні належної відповіді на скаргу від 15 жовтня 2019 року, яка передана МО на розгляд до ГШ;
- зобов`язати ГУ ВСП повторно розглянути його скаргу від 20 червня 2019 року із врахуванням норм Закону України «Про звернення громадян»;
- зобов`язати ГШ повторно розглянути скаргу від 21 серпня 2019 року із врахуванням норм Закону України «Про звернення громадян»;
- зобов`язати МО повторно розглянути скаргу від 15 жовтня 2019 року із врахуванням норм Закону України «Про звернення громадян».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі № 460/3659/19 позов було задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГШ щодо передання для розгляду до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України скарги ОСОБА_1 від 21 серпня 2019 року.
Зобов`язано ГШ повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 21 серпня 2019 року.
Визнано протиправними дії ГШ щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 15 жовтня 2019 року.
Зобов`язано МО повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 15 жовтня 2019 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що при розгляді скарг ОСОБА_1 від 21 серпня 2019 року та від 15 жовтня 2019 року відповідачами було порушено вимоги Закону України «Про звернення громадян», а отже такі слід розглянути повторно із додержанням відповідних вимог вказаного нормативно-правового акту. 
Не погодившись з прийнятим рішення суду першої інстанції, сторони оскаржили його в апеляційному порядку. 
У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На обґрунтування своїх вимог посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недостатнє з`ясування обставин справи, що призвело до неповного захисту його порушених прав із наданням непередбачених законодавством привілеїв відповідачу ГУ ВСП.
У апеляційній скарзі МО просило скасувати рішення суду першої інстанції у частині зобов`язання його повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому вказує, що всі скарги позивача є ідентичними за змістом та розглянуті уповноваженими органами у встановленому порядку, а тому підстав для їх повторного розгляду немає. Незгода ОСОБА_1 із отриманими відповідями на скарги не може слугувати причиною для їх повторного розгляду.
У своїй апеляційній скарзі ГШ просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. У обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідь на скаргу позивача відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації» та жодних порушень вимог закону зі сторони ГШ немає. Окрім того, вказує на те, що скарга ОСОБА_1 від 21 серпня 2019 року, предметом якої були, зокрема, дії посадових осіб ГУ ВСП,  адресована начальнику ГШ – Головнокомандувачу Збройних Сил України. Оскільки загальне керівництво Службою правопорядку здійснює Міністр оборони України через начальника ГШ – Головнокомандувачу Збройних Сил України, то позивач звернувся до начальника ГШ не за належністю.
У відзиві на апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_1 просив апеляційні скарги МО та ГШ задовольнити частково шляхом скасування рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року. Свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. При цьому, вкотре звернув увагу апеляційного суду на те, що своїми діями відповідачі позбавили його права отримати обґрунтовані (належні) відповіді, які гарантовані йому чинним законодавством України.
ГУ ВСП у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просило залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 21 вересня 2017 року № 215 підполковника ОСОБА_1 , який знаходиться поза штатом управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі – ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), звільненого з військової служби згідно із наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13 вересня 2017 року № 318 відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог частини 8 цієї ж статті, у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я), з 28 вересня 2017 року виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату Рівненської області (а.с.13).
ОСОБА_1 звернувся до ГУ ВСП зі скаргою від 20 червня 2019 року на відмову начальника Західного територіального управління Військової служби правопорядку (далі – ЗТУ ВСП) у задоволенні звернення (а.с.14-18).
За змістом скарги позивач просив:
-          провести розслідування, притягнути до відповідальності винних осіб, зокрема начальника ЗТУ ВСП м. Бобика, ТВО начальника Рівненського ЗВ ВСП підполковника В.Москалець, ТВО начальника Рівненського ЗВ ВСП підполковника ОСОБА_2 та інших військовослужбовців, причетних по факту відмови у задоволенні звернення, надання формальних упереджених повідомлень, покривання протиправних дій ОК «Захід»;
-          провести ретельну перевірку усіх обставин, викладених у його заяві від 11 січня 2019 року, та надати йому повідомлення по суті порушених в даній скарзі питань, надати оцінку діям, як саме вчинило ОК «Захід» по відношенню до нього згідно із вказаними питаннями, що і було основою звернення заяви від 11 січня 2019 року, (чітку змістовну відповідь по кожному питанню);
-          відповідно до статті 18 Закону України «Про звернення громадян» витребувати усі необхідні документи для проведення службового розслідування з ОК «Захід», а також витребувати копії рапортів та подань на полковника ОСОБА_3 , полковника ОСОБА_4 , підполковника ОСОБА_5 , підполковника ОСОБА_6 , майора ОСОБА_7 з їх проханням про переміщення під час проведення організаційних заходів в ОК «Захід» з 26 квітня 2017 року по 30 липня 2017 року, здійснивши витребування з ОК «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України (в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), які наявні в ОК «Захід», повідомлення про відсутність рапортів є оманливим;
-          відповідно до статті 19 даного Закону здійснити перевірку об`єктивно, всебічно та вчасно, вжити заходів до припинення неправомірних дій, усунути причини та умови, які сприяли порушенням, забезпечити поновлення порушених моїх прав;
-          винних осіб ОК «Захід» у вчиненні протиправних дій відносно нього притягнути до відповідальності;
-          зобов`язати ОК «Захід» повернути належні йому грошові кошти, яких його було позбавлено незаконно;
-          окремим пунктом встановити де він перебував з 31 липня 2017 року на посаді старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони управління ОК «Захід», чи зарахований в розпорядження, оскільки одночасне перебування на посаді і в розпорядженні не передбачене законодавством України, про що просив чітко та змістовно вказати йому додатково, в судових рішеннях визначено що він був і на посаді і в розпорядженні одночасно, що не може бути;
-          допитати полковника ОСОБА_8 - детально, коли саме він нібито доводив до нього усно про організаційні заходи з 26 квітня 2017 року по 30 липня 2017 року (дата, час, або приблизно), доводив йому індивідуально, чи хтось був присутній, якщо був то хто саме, що позивач сказав під час нібито доведення йому про організаційні заходи, доводив під час проведення бесіди, якщо така мала місце, чи по мобільному телефону, тощо, крім того допитати детально полковника ОСОБА_3 , та полковника ОСОБА_4 , які вказані в аркушах бесід від 06 липня 2017 року та від 24 липня 2017 року, які нібито були присутні під час проведення даних бесід, про що повідомити його детально по кожному військовослужбовцю;
-          внести подання щодо скасування протиправних наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 19 вересня 2017 року № 213 про незаконне виведення його поза штат та наказу № 403 від 04 серпня 2017 року щодо припинення доступу до державної таємниці за наслідком протиправних дій ОК «Захід» щодо нього, коли істотність порушення процедури уже потягнуло неправильність, та категорично заперечив надавати на черговий розгляд його заяву від 11 січня 2019 року, (скарг, тощо) до Рівненського ЗВ ВСП, та ЗТУ ВСП у зв`язку з його недовірою;
-          відповідно до статті 40 Конституції України, статті 20 Закону України «Про звернення громадян» здійснити та забезпечити розгляд даної скарги по суті кожного запитання в аналогічному порядку запитань про що повідомити його поштою у встановлені законом терміни, за адресою: АДРЕСА_2 .
Листом-відповіддю від 31 липня 2019 року №306/1/6582 (а.с.19) ГУ ВСП повідомило позивача про те, що його скаргу розглянуто. При цьому зазначено, що за зверненнями позивача неодноразово проводилися перевірки, надавалися вичерпні та обґрунтовані відповіді і роз`яснення з посиланням на положення законодавства України. У діях посадових осіб ЗТУ ВСП порушень не виявлено. Дії посадових осіб ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », зазначені у зверненнях, оскаржувалися у судовому порядку. Рішеннями судів у справі № 817/1578/17 дії командування щодо виплати позивачу грошового забезпечення за серпень, вересень 2017   року, невиплати йому грошової надбавки за роботу з таємними документами  за серпень, вересень 2017 року визнано такими, що вчинені правомірно. При цьому зазначено, що питання щодо перебування позивача на посаді у період з 31 липня 2017 року не належить до компетенції ВСП та було досліджене судом у справі №817/1643/18. Рішеннями судів дії ОК «Захід» щодо непризначення позивача на рівнозначну посаду в ході проведення організаційних заходів у 2017 році визнано законними.
ОСОБА_1 звернувся до ГШ зі скаргою від 21 серпня 2019 року (а.с.20-21), за змістом якої просив:
-          притягнути до відповідальності винних осіб щодо відмови у задоволенні звернення від 20 червня 2019 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян»;
-          відповідно до статей 34, 40 Конституції України надати обґрунтовану відповідь, у тому числі вказати, згідно з яким пп. п.116 Положення № 1153/2008 він був зарахований у розпорядження, з якої дати, та надати відповідно копію наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) про зарахування його у розпорядження, або повідомити його, що він жодного дня в період з 31 липня 2017 року по 28 вересня 2017 року у розпорядження зарахований не був;
- відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» здійснити та забезпечити контроль розгляду даної скарги, про що повідомити його письмово поштою у встановлені законом терміни, за адресою: АДРЕСА_2 .
Листом-відповіддю від 18 вересня 2019 року № 116/9/кц/2/5006 (а.с.24) кадровий центр Сухопутних військ Збройних Сил України повідомив позивача про те, що його звернення опрацьовано. При цьому вказано, що у ході судового розгляду справи №817/1578/17 за позовом ОСОБА_1 до ОК «Захід» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії було встановлено всі обставини, пов`язані з перебуванням позивача у розпорядженні (за штатом), судом надано правову оцінку оскаржуваних позивачем дій ОК «Захід», визнано дії щодо перебування позивача у розпорядженні законними. На скаргу позивача від 21 серпня 2019 року надано відповідь начальником ГУ ВСП. Оскільки відповідно до частини 4 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» забороняється направляти скарги громадян на розгляд тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, зазначена скарга не може бути розглянута у кадровому центрі Сухопутних військ Збройних Сил України.
Відтак, ОСОБА_1 звернувся до МО зі скаргою від 15 жовтня 2019 року (а.с.25-26), у якій просив:
-          притягнути до відповідальності винних осіб щодо відмови у задоволенні звернення від 20 червня 2019 року, від 21 серпня 2019 року, поданого відповідно до Закону України «Про звернення громадян»;
-          відповідно до статті 40 Конституції України надати йому обґрунтовану відповідь на усі запитання, у тому числі вказати, згідно з яким пп. п.116 Положення №1153/2008 він був зарахований у розпорядження, з якої дати, та надати відповідно копію наказу посадової особи (по особовому складу) про зарахування його у розпорядження, або повідомити, що він жодного дня в період з 20 липня 2017 року по 28. Вересня 2017 року у розпорядження зарахований не був;
-          відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» здійснити та забезпечити контроль розгляду даної скарги, про що повідомити його письмово належною відповіддю поштою у встановлені законом терміни, за адресою: АДРЕСА_2 .
Листом-відповіддю №316/1/1975 (а.с.29) Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України повідомило позивача про те, що його скарга опрацьована. За результатом розгляду повідомлено, що 20 червня 2019 року позивачем було подано скаргу на начальника ВСП - начальника Головного управління ВСП, у якій, окрім іншого, оскаржуються дії та рішення кадрового підрозділу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України. На вказану скаргу позивачу надано відповідь. 21 серпня 2019 року позивачем надіслано скаргу на ім`я начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України з вимогами притягнути до відповідальності винних осіб щодо відмови в задоволенні попередньої скарги від 20 червня 2019 року. У зв`язку із цим начальником кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України позивачу надано роз`яснення про неможливість розгляду скарги, так як скарга подана до органу, дії якого оскаржуються. Отже, посадові особи ГУ ВСП та ГШ діяли відповідно до вимог законодавства України. У частині проходження військової служби позивача було поінформовано у відповіді ГУ ВСП (вих.№306/1/6582 від 31.07.2019).
Цей лист-відповідь №316/1/1975 був надісланий ОСОБА_1 12 листопада 2019 року та отриманий 18 листопада 2019 року (а.с.30-31).
Вважаючи дії відповідачів щодо розгляду своїх звернення незаконними, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі – Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно із положеннями статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Статтею 4 Закону № 393/96-ВР  встановлено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
У відповідності до статті 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
Як визначено статтею 15 Закону №2939-VI, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Статтею 20 Закону №2939-VI передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також порядок контролю за його дотриманням визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства України від 28 грудня 2016 року № 735, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за № 94/29962 (далі – Інструкція №735).
Як передбачено пунктом 6 розділу І «Загальні положення» Інструкції №735, усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону.
При цьому пунктом 2 розділу ІІ «Первинний розгляд та облік звернень громадян» зазначеної Інструкції встановлено, що письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.
Пунктом 1 розділу ІІІ «Розгляд звернень громадян» Інструкції № 735 передбачено, що посадові особи органів військового управління, військових частин під час розгляду звернень громадян зобов`язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників на місця для перевірки викладених у зверненні обставин, застосовувати інші заходи для об`єктивного вирішення поставлених автором звернення питань, з`ясовувати та приймати рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитись.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Розгляд звернень громадян» Інструкції № 735 звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.
Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
Як визначено пунктом 6 розділу ІІІ «Розгляд звернень громадян» Інструкції № 735, звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.
Відповідно до пункту 7 розділу ІІІ «Розгляд звернень громадян» Інструкції № 735 відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.
Оцінюючи вирішення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1 до МО апеляційний суд зазначає таке.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідь на звернення до МО від 15 жовтня 2019 року позивач отримав від Управління правового забезпечення ГШ, однак вважає неправомірною бездіяльність МО, яка полягає у неповідомленні про пересилання його звернення.
З огляду на приписи Закону № 2939-VI та Інструкції №735 органи військового управління та військові частини зобов`язані повідомляти заявника про надіслання його звернення за належністю лише у тому разі, коли таке звернення надсилається до іншого центрального органу виконавчої влади.
Таким чином, на думку апеляційного суду, слід погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки скарга позивача була передана для розгляду до іншого органу військового управління, порушень вимог щодо повідомлення позивача про пересилання його скарги зі сторони МО немає.
При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, предметом скарги ОСОБА_1 від 15 жовтня 2019 року, яка адресувалася МО,  були, зокрема, дії посадових осіб ГШ щодо відмови у задоволенні його звернення від 21 серпня 2019 року.
Разом із тим, як передбачено статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» (далі – Закон № 1934-XII), Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. 
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року № 730) (далі – Положення № 671), Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.
Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.
Міноборони є уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі державної авіації.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1934-XII, Генеральний штаб Збройних Сил України є головним органом військового управління Збройних Сил України, які перебувають у підпорядкуванні Міністерства оборони України.
Відтак, на переконання апеляційного суду, у суду першої інстанції були належні правові підстави для висновку про те, що позивачем правильно з урахуванням підпорядкованості було обрано МО, як адресата для подання скарги від 15 жовтня 2019 року на дії посадових осіб ГШ  щодо відмови у задоволенні його звернення від 21 серпня 2019 року. Тому судом першої інстанції вірно встановлено, що МО у порушення вимог частини 4 статті 7 Закону № 2939-VI було надіслано скаргу для розгляду суб`єкту, дії якого оскаржуються позивачем – ГШ.
Окрім того, зі змісту звернень позивача від 20 червня 2019 року, від 21 серпня 2019 року та від 15 жовтня 2019 року слідує, що у них він просив не лише провести розслідування та притягнути винних осіб до відповідальності, а і надати йому обґрунтовану відповідь на ряд питань, зокрема, щодо порушення його прав та інтересів.
Водночас, згідно із преамбулою Закону № 2939-VI цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відтак, на переконання апеляційного суду, судом першої інстанції вірно встановлено, що зазначені звернення позивача та порядок їх розгляду належать саме до сфери регулювання Законом №2939-VI.
Щодо правомірності висновків суду першої інстанції у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ГШ апеляційний суд зазначає таке.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідь на звернення до ГШ від 21 серпня 2019 року позивач отримав від кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України.
На думку позивача, неправомірність дій ГШ полягає у пересиланні його скарги не за належністю та у неповідомленні його про таке пересилання.
Як передбачено частиною 3 статті 7 Закону №393/96-ВР, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. 
При цьому пунктом 14 розділу ІІ «Первинний розгляд та облік звернень громадян» Інструкції №735 встановлено, що щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін має бути прийняте одне з таких рішень: 
-          прийняти до провадження; 
-          передати на вирішення до іншого органу військового управління; 
-          надіслати за належністю до іншого центрального органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції органів військового управління, військової частини, про що одночасно повідомляється заявнику;
-           залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України «Про звернення громадян».
Отже, органи військового управління та військові частини зобов`язані повідомляти заявника про надіслання його звернення за належністю лише в тому разі, якщо вказане звернення надсилається до іншого центрального органу виконавчої влади. Тому слід погодитись із думкою суду першої інстанції, що порушень ГШ вимог щодо повідомлення позивача про пересилання його скарги немає, оскільки скарга позивача була передана для розгляду до іншого органу військового управління.
При цьому зазначена скарга ОСОБА_1 від 21 серпня 2019 року адресувалася начальнику ГШ – Головнокомандувачу Збройних Сил України, а предметом скарги були, зокрема, дії посадових осіб ГУ ВСП щодо відмови в задоволенні його звернення від 20 червня 2019 року.
Як визначено статтею 1 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» (далі – Закон № 3099-ІІІ), військова служба правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання злочинам, іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.
Частиною 3 статті 5 Закону № 3099-ІІІ встановлено, що загальне керівництво Службою правопорядку здійснює Міністр оборони України через начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України. 
Безпосереднє керівництво Службою правопорядку здійснює Головне управління Служби правопорядку Збройних Сил України.
Виходячи з наведеного, слід погодитись із висновком суду першої інстанції, що позивачем правильно, з урахуванням підпорядкованості, обрано адресата для подання скарги на дії посадових осіб ГУ ВСП, а саме начальника ГШ – Головнокомандувача Збройних Сил України.
Відповідно до частини 4 статті 7 Закону № 393/96-ВР забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Як слідує з відповіді кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України, скарга ОСОБА_1 не може бути розглянута у кадровому центрі Сухопутних військ Збройних Сил України, зважаючи на вимоги частини 4 статті 7 Закону №393/96-ВР.
При цьому, як видно зі скарги від 21 серпня 2019 року позивач оскаржує також дії посадових осіб Сухопутних військ Збройних Сил України, зокрема, їх оперативного об`єднання  – ОК «Захід», що свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що ГШ неправомірно було надіслано скаргу для розгляду суб`єкту, дії якого оскаржуються позивачем, а саме до Сухопутних військ Збройних Сил України.
Оцінюючи вирішення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ВСП, апеляційний суд зазначає таке.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, у своїй скарзі від 20 червня 2019 року позивач оскаржує до ГУ ВСП дії посадових осіб ЗТУ ВСП щодо неналежного реагування на його скаргу на дії ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », просить притягнути до відповідальності посадових осіб як ЗТУ ВСП, так і ОК «Захід».
Зокрема, зміст цієї скарги ОСОБА_1 свідчить про те, що оскаржувані дії посадових осіб стосуються виплати позивачу грошового забезпечення за серпень, вересень 2017 року, невиплати йому грошової надбавки за роботу з таємними документами за серпень, вересень 2017 року, а також непризначення позивача на рівнозначну посаду в ході проведення організаційних заходів у 2017 році. 
Судом першої інстанції за даними комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», що функціонує у судах загальної юрисдикції відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 із наступними змінами та доповненнями (далі – КП «ДСС»), що обставини щодо виплати позивачу грошового забезпечення за серпень, вересень 2017 року, невиплати йому грошової надбавки за роботу з таємними документами за серпень, вересень 2017 року були предметом розгляду у адміністративній справі № 817/1578/17 і рішеннями Рівненського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року, підтверджено правомірність дій ОК «Захід» та відсутність порушення прав позивача.
Одночасно судом першої інстанції встановлено, що правомірність дій ОК «Захід» під час проведення у 2017 році організаційних заходів підтверджена також судовими рішеннями у адміністративній справі № 817/1643/18 за позовом ОСОБА_1 до ОК «Захід», Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій. 
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим для виконання. 
Водночас, відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі –Закон №1402-VIII) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання (частина 7 статті 13 Закону №1402-VIII).
На підставі викладеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ГУ ВСП у відповіді на вказану скаргу ОСОБА_1 обґрунтовано посилався на судові рішення, якими встановлено ті фактичні обставини, перевірити які просить позивач, що свідчить про правомірність дій вказаного відповідача та відсутність належних правових підстав для задоволення відповідних позовних вимог ОСОБА_1 . 
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційних скарг, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційні скарги слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі № 460/3659/19 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко