ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 р.	Справа № 440/110/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Старосуда М.І. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава  по справі № 440/110/20
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області      третя особа       Головне управління ДПС у Полтавській області 
          про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  (далі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - відповідач), третя особа -  Головне управління ДПС у Полтавській області, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову  про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2019 ВП № 60868282.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду України від 21.02.2020 року в задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду України від 21.02.2020 року у справі №440/110/20, та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 № Ф-4799-50 У, яка стала підставою для прийняття відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2019 ВП №60868282, не набрала чинності, оскільки не була надіслана чи вручена позивачу, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2019 ВП № 60868282 є такою, що підлягає скасуванню.
Відповідачем надано письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до  ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема, ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 18.06.2019 ГУ ДПС у Полтавській області видано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 № Ф-4799-50 У, якою визначено ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 21030,90 грн. Вимога набрала чинності 27.08.2019.
12.12.2019 ГУ ДПС у Полтавській області подано до Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області заяву про примусове виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 № Ф-4799-50 У.
12.12.2019 старшим державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 60868282 з виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 № Ф-4799-50 У.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент прийняття державним виконавцем оспорюваної постанови виконавчий документ (вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 № Ф-4799-50 У) відповідав вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а тому державний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження з примусового виконання вказаної вимоги.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII; у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).
Згідно пункту 7 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Згідно ч. 4 вищевказаної статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом, який, у разі його невиконання, неузгодження або неоскарження у судовому порядку орган доходів і зборів зобов`язаний за законом надіслати до підрозділу державної виконавчої служби.
18.06.2019 ГУ ДПС у Полтавській області видано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 № Ф-4799-50 У, якою визначено ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 21030,90 грн. Вказана вимога була надіслана позивачу рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням про вручення  від 08.07.2019 року, що підтверджується копією конверту з відміткою Укрпошти про повернення у зв`язку із закінченням терміну зберігання та копією зворотного поштового повідомлення (а.с.87-88). Вимога набрала чинності 27.08.2019. 12.12.2019 ГУ ДПС у Полтавській області подано до Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області заяву про примусове виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 № Ф-4799-50 У.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що вимога податкового органу не відповідає приписам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів зазначає наступне.
Вимоги до виконавчих документів визначені частиною 1 статті 4 Закону №1404-VIII.
У виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.
Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953 (далі -  Інструкція №449) пунктом 4 розділу VI якої визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
За приписами наведеної норми, при формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера "У" (узгоджена вимога).
В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження; вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що вимога про сплату недоїмки, що складена за формою, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України та є додатком 6 до Інструкції № 449, є виконавчим документом та підлягає виконанню державною виконавчою службою в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII.
При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що вимога про сплату боргу від 18.06.2019 № Ф-4799-50 У позивачу не була надіслана чи вручена, а тому вона не набула чинності та відповідно не є належним виконавчим документом, виходячи з наступного.
Відповідно до абз. 8, 9 пункту 4 розділу VI Інструкція № 449 після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - в органі доходів і зборів. Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
З наданих Головним управлінням ДПС у Полтавській області письмових пояснень від 08.04.2020 року, колегією суддів встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 № Ф-4799-50 була направлена ОСОБА_1 рекомендованим листом із зворотнім повідомленням про вручення 08.07.2019 року, проте вказаний лист був повернутий поштою у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.110-111).
Таким чином, Головне управлінням ДПС у Полтавській області у відповідності до вимог Закону України "Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та приписів Інструкції № 449 належним чином надсилав позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 №Ф-4799-50.
Відповідно до абзацу 14 пункту 4 розділу VI Інструкція № 449 у разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вимога про сплату боргу від 18.06.2019 № Ф-4799-50 У не є належним виконавчим документом, оскільки не була отримана позивачем, у зв`язку з чим не набула чинності, оскільки матеріалами справи підтверджено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 № Ф-4799-50 була надіслана позивачу рекомендованим листом із зворотнім повідомленням про вручення 08.07.2019 року та згідно абз. 14 п. 4 розд. VI Інструкція № 449 вважається врученою платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Одночасно колегія суддів зазначає, що частиною 4 статті 4 Закону №1404-VIII визначено підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а саме: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Позивачем не наведено та судом не встановлено наявності підстав, визначених частиною 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", для повернення виконавчого документу без виконання.
Згідно зі статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, за відповідною заявою стягувача. Не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа, виконавець виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону, якщо примусове виконання рішення передбачає його справляння.
Як встановлено з матеріалів справи, вимога про сплату боргу від 18.06.2019 №Ф-4799-50 У складена ГУ ДПС у Полтавській області із дотриманням вимог Закону України Закону України "Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Інструкції № 449 та Закону України "Про виконавче провадження", а тому у відповідача були відсутні правові підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність прийняття постанови від 12.12.2019 ВП № 60868282 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 № Ф-4799-50 У.
При цьому, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про оскарження до суду позивачем аналогічної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20.11.2019 №Ф-4799-50 та її скасування згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду  від 11.03.2020 року по справі № 440/5095/19, оскільки це не доводить неправомірність прийняття постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2019 ВП № 60868282 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.06.2019 № Ф-4799-50 У, яка не була оскаржена позивачем.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача у справі.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 року по справі №440/110/20 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 року по справі №440/110/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    М.І. Старосуд