ПОСТАНОВА
Іменем України

22 травня 2020 року 
Київ
справа №320/1263/19
адміністративне провадження №К/9901/32560/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
cудді-доповідача - Радишевської О. Р.,
суддів - Кашпур О. В., Уханенка С. А.
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №320/1263/19 
за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції охорони Національної поліції України про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, прийняту у складі: судді-доповідача Кузьменка В. В., суддів Лічевецького І. О., Ганечко О. М.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1.  ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту поліції охорони Національної поліції України (далі - відповідач) із вимогами стягнути компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 170706,18 грн. 
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач несвоєчасно виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні, у зв`язку з чим уважає, що має право на передбачену статтею 117 Кодексу законів про працю України компенсацію.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3. Як установили суди попередніх інстанцій, позивач із 24 червня 1996 року по 24 квітня 1999 року проходив службу в Збройних Силах України.
4. З 18 вересня 2000 року по 6 листопада 2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України на посадах рядового та начальницького складу в підрозділах Державної служби охорони при МВС України та безпосередньо в Департаменті державної служби охорони при МВС України, а з 07 листопада 2015  року по 30 вересня 2017 року - у Департаменті поліції охорони Національної поліції України.
5. Наказом Департаменту поліції охорони Національної поліції України від 25  вересня 2017 року №  233  о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) з 30 вересня 2017 року.
6. 29 вересня 2017 року позивач звернувся до відповідача із рапортом про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
7. У відповідь Департамент поліції охорони Національної поліції України листом від 09  жовтня 2017 року № 2-175 відмовив у виплаті такої допомоги, мотивуючи це тим, що зазначена в рапорті одноразова допомога виплачується особам, які мають право на пенсію.
8. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018  року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15  січня 2019 року в адміністративній справі №810/4175/18, визнано протиправною бездіяльність Департаменту поліції охорони Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні та зобов`язано Департамент поліції охорони Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50  відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
9. Як установили суди попередніх інстанцій, одноразова грошова допомога виплачена позивачу 06 лютого 2019 року на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року в повному обсязі.
10. Уважаючи, що відповідач несвоєчасно виплатив йому належні йому при звільненні суми, позивач звернувся до суду.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
11. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року адміністративний позов задоволено: стягнуто з Департаменту поліції охорони Національної поліції України на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 170706, 18 грн.
12. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що одноразова грошова допомога відноситься до сум, які мають бути виплачені працівнику при звільненні, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), за якими підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
13. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 23 жовтня 2019  року рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року скасував і прийняв нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовив.
14. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд апеляційної інстанції керувався тим, що одноразова грошова допомога при звільненні не є складовою грошового забезпечення, має разовий характер і за своєю правовою природою є компенсаційною виплатою, у зв`язку з чим, у разі несвоєчасності її виплати, наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, не настають.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
15. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
16. На обґрунтування вимог касаційної скарги позивач зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про те, що положення статей 116, 117 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовуються.
17. Позивач доводить, що правові наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, настають у разі несвоєчасної виплати сум, що належать особі від підприємства, установи, організації, незалежно від того, чи є вони складовою грошового забезпечення (заробітної плати) і чи мають вони періодичний характер.
18. У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначив, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно встановив обставини, що мають значення для розгляду справи, і правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим підстав для скасування його рішення немає.
19. Відповідач наголошує, що після прийняття судом рішення про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні правовідносини щодо її виплати регулюються Законом України «Про виконавче провадження», а тому підстав для застосування правових наслідків, передбачених статтею 117 КЗпП України, у спірних правовідносинах немає.
20. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Уханенку  С.А., Шевцовій Н.В.
21. Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року за вказаною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.
22. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 22 травня 2020 року, у зв`язку з перебуванням судді Шевцової Н.В. у відпустці, призначений повторний автоматизований розподіл у справі №320/1263/19.
23. За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 травня 2020 року справу передано для розгляду колегії суддів судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.
V. Джерела права та акти їхнього застосування
24. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі щодо меж касаційного перегляду, унесені зміни.
25. Водночас пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 15 січня 2020 року №460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
26. З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом України від 15 січня 2020 року №  460-IX.
27. Згідно із статтею 102 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
28. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 07 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
29. Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2262-XII виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їхнє утримання.
30. Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону № 2262-XII поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.
31. Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».
32. Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3)  щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5)  одноразові додаткові види грошового забезпечення.
33. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
34. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
35. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
36. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
VI. Позиція Верховного Суду
37. Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення.
38. Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.
39. З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
40. При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
41. Суд зазначає, що виплата поліцейським, які звільняються зі служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, одноразової грошової допомоги при звільненні передбачена статтею 102 Закону № 580-VIII, статтею 9 Закону № 2262-XII, пунктом 10 Постанови № 393.
42. Указані законодавчі акти визначають, що така допомога виплачується особам, які «звільняються» зі служби. Отже, допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.
43. Таким чином, непроведення з вини Департаменту поліції охорони Національної поліції України виплати одноразової грошової допомоги у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
44. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року в справі №440/4332/18, від 13 лютого 2020 року в справі №809/698/16, від 06 березня 2020 року в справі №1240/2162/18, від 27 квітня 2020 року в справі № 812/639/18 та інших і Суд не знаходить підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи.
45. Отже, неправильними є висновки суду апеляційної інстанції про те, що одноразова грошова допомога при звільненні не є тією сумою, несвоєчасність виплати якої має наслідком настання юридичних наслідків, передбачених статтею 117 КЗпП України.
46. Щодо аргументів відповідача про те, що з прийняттям судового рішення про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні статті 116 та 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання виплатити відповідну суму допомоги та компенсацію замінюється зобов`язанням виконати судове рішення, Суд зазначає таке.
47. За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого у роботодавця є обов`язок сплатити передбачену статтею 117 КЗпП України компенсацію.
48. Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
49. Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли між роботодавцем та колишнім працівником існує спір про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
50. Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Отже, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником.
51. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, має бути виплачене за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
52. Аналогічну правову позицію було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в справі 821/1083/17.
53. Ураховуючи, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що в позивача є право на отримання відшкодування за затримку виплати одноразової грошової допомоги на підставі статті 117 КЗпП України.
54. Пунктом 4 частини першої статті 349 КАС України (у редакції, чинній до 08  лютого 2020 року) передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
55. Відповідно до частини першої статті 352 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
56. Оскільки під час ухвалення рішення суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, то касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 23  жовтня 2019 року скасуванню із залишенням в силі рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року.
57. Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
58. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
59. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року в справі №320/1263/19 скасувати.
60. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019  року в справі №320/1263/19 залишити в силі.
61. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                                О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    С.А. Уханенко