ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5034/20 Справа № 212/301/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П. 
сторони:
        позивач -  ОСОБА_1 
відповідач- Приватне акціонерне товариство «СУХА БАЛКА»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року, ухваленого суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 14 лютого 2020 року,-

ВСТАНОВИВ: 
У січні 2020 року позивач  ОСОБА_1  звернувся до судуз позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ «Суха Балка») про стягнення моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я при виконання трудових обов`язків.
В обґрунтування позову зазначив, що він з 23.09.2010 по 30.09.2018 працював в підземних шкідливих умовах на підприємстві відповідача шахта ім.Фрунзе на різних посадах. 
30.09.2018 року о 03-40 годині із ОСОБА_1 стався нещасний випадок, про що 30.11.2018 був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом. 
Висновком МСЕК від 14.01.2019 позивачу первинно встановлено 45 % втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом та 3 групу інвалідності, з подальшим переоглядом у 2020 році.
Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він отримав трудове каліцтво, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває дискомфорт, турбує низький зір, сльозотеча, почервоніння лівого ока, наслідком чого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, а тривалий процес лікування хронічних професійних захворювань, позбавлення можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуття фізичних страждань, обґрунтованих важкістю самопочуття та особливостями лікування.
Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 188 920 грн., яку просив стягнути з відповідача. Крім того просив стягнути з відповідача витрати пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 3900,00 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків задоволені частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 72 500 (сімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб, витрати пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 1496 (одна тисяча чотириста дев`яносто шість) гривень 67 копійок.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судові витрати в розмірі 840,80 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі, відповідач ПрАТ «Суха Балка», вказує, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, ґрунтується на висновках, зроблених при неповному та необ`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, порушує питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у повному обсязі у задоволенні його позовних вимог.
При цьому, скаржник зазначає, що ПрАТ «Суха Балка» не вчиняв будь-яких протиправних дій, будь-яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з трудовим каліцтвом, крім іншого, не встановлено причинного зв`язку між ушкодженням здоров`я та заподіянню страждань ОСОБА_1 , тому висновок суду першої інстанції про обов`язок підприємства відшкодувати позивачу моральну шкоду, вважає невірним.
Також, відповідач вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 72000 грн. не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, і критеріям ст.23 ЦК України, вважає визначений судом розмір завищеним і належним чином не обґрунтованим.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 в період з 23.09.2010 по 07.04.2011 працював на шахті ім.Фрунзе на посаді підземного гірника та з 07.04.2011 по 30.09.2018 на шахті ім..Фрунзе на посаді підземного прохідника. 
Також, суд встановив, що 30 вересня 2018 року о 03-40 годині на шахті ім.Фрунзе ПрАТ «Суха Балка», при виконанні трудових обов`язків з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, під час якого останній отримав травми голови, тулуба, кінцівок, очей, що підтверджується актом №13 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а.с.11-13).
30 листопада 2018 року на підприємстві відповідача було складено Акт розслідування нещасного випадку, що стався 30 вересня 2018 о 03-40 год. форми Н-5, згідно висновку комісії, нещасний випадок із прохідником ОСОБА_1 на дільниці №2 шахти ім.Фрунзе ПрАТ «СУХА БАЛКА» визнано страховим, пов`язаним з виробництвом і складено акт форми Н-1. Комісія вважає, що особами, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , останній не використовував захисні окуляри, чим порушив вимоги п.1.12 «Інструкції з охорони праці №10 для прохідників», запропоновано розглянути питання про притягнення до відповідальності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 після його одужання, згідно чинного законодавства (а.с.8-10).
Відповідно до довідки огляду МСЕК Серії 12 ААБ № 204652 від 15.01.2020 року, ОСОБА_1 первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з 08.01.2019 за трудовим каліцтвом по зору (а.с.14).
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і повністю погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. 
Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.
У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок настання нещасного випадку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними у рішенні суду нормами права.
Також, доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності вини відповідача колегія суддів не бере до уваги, оскільки в судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. 
Доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності через трудове каліцтво, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції врахував глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності 45% та третю групу інвалідності, які встановлені не безстроково, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також наявність вини ОСОБА_1 у настанні нещасного випадку та, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 72 500,00 грн.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи представника відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди та вважає що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, який становить 72500 гривень, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 21 травня 2020 року.

Головуючий:
Судді: