Єдиний унікальний номер 227/4975/19 
Номер провадження 22-ц/804/1320/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

27 березня 2020  року                                                                                                                 м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Мірути О.А.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 січня 2020 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Кошлі А.О., в місті Добропіллі Донецької області, в справі номер 227/4975/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області звернулось АТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19.01.2011 року між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, покладених на нього кредитним договором, станом на 31.08.2019 року утворилась заборгованість у загальній сумі 16591,75 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 4248,06 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 9618,81 грн, заборгованість за пенею та комісією - 1458,61 грн, заборгованість по судовим штрафам - 500,00 грн (фіксована частина), 766,27 грн (процентна складова), яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 січня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19.01.2011 року в розмірі 4248,06 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
Із вказаним заочним рішенням не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 січня 2020 року в частині спору про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та штрафам та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду в частині відмови у частині позовних вимог ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Відповідача письмово проінформовано про умови кредитування з використанням кредитної 
картки, що підтверджується підписаною довідкою про умови кредитування.
Висновок суду не відповідає дійсності, оскільки, крім заяви, відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Тому він належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, пені та штрафів.
Суд при винесенні рішення безпідставно послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року.
Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.
Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні  заборгованості по процентам за кредитним договором б/н від 19.01.2011 року, пені та штрафам, апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 19.01.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом подачі анкети-заяви, відповідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку - кредитка «універсальна» (а.с. 13). 
Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 , встановлена базова відсоткова ставка в розмірі  2,5%  в  місяць (що нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 
днів на рік) (а.с. 14).
З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.08.2019 року заборгованість 
ОСОБА_1 за кредитним договором перед АТ КБ «Приватбанк» становить 16591,75 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 4248,06 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 9618,81 грн, заборгованість за пенею та комісією - 1458,61 грн, заборгованість по судовим штрафам - 500,00 грн (фіксована частина), 766,27 грн (процентна складова) (а.с. 9-11).
Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 4248,06 грн та безпідставності позовних вимог в частині спору про стягнення заборгованості по процентам, пені та штрафам за користування кредитом.
Такий висновок суду першої інстанції в частині спору про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом не відповідає обставинам справи та вимогам закону. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 19.01.2011 року, яка підписана ОСОБА_1 , вбачається, що умовами кредитування встановлена базова відсоткова ставка в розмірі 2,5%, що загалом на рік становить 30% в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) (а.с. 14).
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що в заяві позивальника не зазначена процентна ставка по кредиту.
Проте, суд не звернув увагу на зміст наведеної вище довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що підписав відповідач ОСОБА_1 , відповідно до яких сторони передбачили розмір процентної ставки 30% річних (2,5% на місяць). 
Тому у суду не було підстав вважати, що в кредитному договорі (шляхом подачі анкеті-заяві) не зазначена процентна ставка за користування кредитом. 
Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
Разом  з  тим,  апеляційний суд зазначає,  що Умови та Правила надання банківських послуг 
АТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.
Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Наведений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19), що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при ухваленні судового рішення.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів  з подальшим їх підвищенням, що додані банком до позовної заяви.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку нарахування процентів за кредитним договором в певному підвищеному розмірі.
За таких обставин, апеляційний вважає, що розмір заборгованості за процентами за період з 19.01.2011 року по 31.08.2019 року має бути не більше 30% річних, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки.
01.09.2014 року позивач підвищив відсоткову ставку до 34,8 процентів річних.
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість за процентами за користування кредитом на 31.08.2014 року становить 0,07 грн.
Кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період з 01.09.2014 року по 31.08.2019 року становить 1825 днів.
Отже, розмір заборгованості за процентами за вказаний період становить 6450,59 грн (4248,06 (тіло кредиту) х 30%) : 360) х 1825 днів.
Тобто, за період з 19 січня 2011 року по 31 серпня 2014 року загальна заборгованість за процентами за користування кредитом становить 6460,66 грн (6450,59 грн + 0,07 грн), де 0,07 грн - сума процентів, нарахованих банком за період з 19.01.2011 року по 31.08.2014 року (до неправомірного підвищення процентної ставки).
Що стосується позовних вимог про стягнення штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, апеляційний суд дійшов до наступного. 
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, який набув чинності з 15 жовтня 2014 року №1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Відповідно до ч.ч.  1, 2, 3  ст. 11  «Прикінцеві та перехідні положення»  Закону №1669 -УП 
цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 
02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».  
Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053».
Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є  с. Світле Добропільського району Донецької області, яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
За таких обставин, оскільки позивачем не враховані положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП), позовні вимоги про стягнення штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг не підлягають задоволенню.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи заочне рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості. 
Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - підлягає скасуванню, з ухваленням судового рішення про часткове задоволення позовних вимог про  стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом. 
Крім того, згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, тому розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1239,86 грн (розмір заявлених вимог - 16591,75 грн (100%), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 10708,72 грн (64,54%), сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн (1921,00 х 64,54%).
Також, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови 
суду апеляційної інстанції має бути зазначено  розподіл  судових  витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
АТ КБ «Приватбанк» за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у сумі 2881,50 грн,  апеляційна скарга  задоволена  частково,  тому  з  відповідача  на  користь  позивача  підлягає 
стягненню судовий збір у розмірі 1859,79 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 січня 2020 року в частині спору про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та штрафів - скасувати, в частині стягнення судового збору - змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ЄДРПОУ 14360570, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 6460,66 грн (шість тисяч чотириста шістдесят грн 66 коп.).  
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ЄДРПОУ 14360570,  судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 3099,65 грн.
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення пені та штрафів відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 27 березня 2020 року.

Судді: