ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/38/20  Номер провадження 22-ц/814/841/20	Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В.А.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Бутенко С.Б.
Суддів: Обідіної О.І., Хіль Л.М.
за участю секретаря: Кальник А.М.
розглянув в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року у складі судді Бондарь В.А. про відмову у відкритті провадження
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов?язання вчинення певних дій,
в с т а н о в и в:
Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України.
Ухвала суду мотивована тим, що є рішення суду, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки в поданій позовній заяві вимоги заявлено щодо інших частин земельних ділянок, спір про які не вирішувався під час розгляду справи № 538/725/15-ц.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно пункту 6 частини першої статті 374, пунктів 3, 4 частини першої статті 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З матеріалів справи вбачається, що в січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , в якому просить усунути перешкоди в користуванні належної йому земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 знесення паркану довжиною 15,05 м; зобов`язання ОСОБА_4 знесення паркану довжиною 40,17 м.; зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відновити межові знаки за адресою: АДРЕСА_1 . шляхом звільнення земельної ділянки площею 0,0021 га, яка належить позивачеві ОСОБА_1 та зобов`язання ОСОБА_4 відновити межові знаки шляхом звільнення земельної ділянки площею 0,0142 га, яка належить позивачеві ОСОБА_1 .
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції керувався пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України та виходив із того, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Проте з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна за наступних підстав.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Статтею 186 ЦПК України визначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі.
Так, пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Згідно наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
При визначенні підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
По справі встановлено, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12.10.2016 року у справі № 538/725/15-ц, провадження 22-ц/786/2566/16, позов ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельної ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 ., що належить ОСОБА_4 шляхом знесення паркану. Зобов`язано ОСОБА_1 відновити межові знаки за адресою: АДРЕСА_2 . шляхом звільнення земельної ділянки площею 0,0006 га, яка належить ОСОБА_4 та за адресою: АДРЕСА_2 . шляхом звільнення земельної ділянки площею 0,0133 га, яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , відповідно до додатку № 7 до висновку № 153 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 29.04.2016 року по цивільній справі №538/725/15-ц. В іншій частині позовних вимог відмовлено за недоведеністю. 
Предметом спору у зазначеній справі були земельні ділянки за адресами АДРЕСА_3 ., які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 .
У справі, що розглядається, сторони спору є тотожними: ОСОБА_1 (позивач) і ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 (відповідачі).
Проте, відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем ОСОБА_1 заявлена вимога про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 ., що не було предметом судового розгляду і такий спір судом не вирішувався.
Отже, не можна вважати, що предмет спору є тотожним і позови повністю збігаються за матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.
За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі підлягає скасуванню, як постановлена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року - скасувати, направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя:                                                С.Б. Бутенко

Судді:                                                                        О.І. Обідіна

                                                                       Л.М. Хіль