13.05.20
22-ц/812/821/20
Справа №489/3681/18Головуючий суду першої інстанції – Рум`янцева Н.О.
Провадження №22-ц/812/821/20         Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О.В. 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О.В.,
суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,
із секретарем судового засідання – Цуркан І.І.,
за участі: 
позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за   апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 28 лютого 2020 року, ухвалене о 12 год.47 хв. під головуванням судді Рум`янцевої Н.О. в приміщенні суду в м.Миколаєві, повний текст якого складено 05 березня 2020 року, за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду вказаний позов, який обґрунтовував наступним.
Рішенням Миколаївської міської ради від 31 серпня 2001 року №767 йому на склад сім`ї з трьох осіб (він, дружина та син) було надано квартиру АДРЕСА_1 . 
Вказана квартира є зареєстрованим місцем проживання позивача та його сина – відповідача по справі.
ОСОБА_1 зазначав, що відповідач з квітня 2017 року жодного разу у квартирі не з`являвся, комунальні платежі не сплачує, кореспонденцію не отримує, особистих речей у квартирі немає.
Посилаючись на положення ст.ст.71, 72 Житлового кодексу України, ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 11 жовтня 2018 року позов було задоволено. ОСОБА_4 було визнано таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою цього суду від 12 березня 2019 року заочне рішення скасоване, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_3 зазначав, що позивач чинить йому перешкоди у користуванні вищезазначеною квартирою, що підтверджується висновком Інгульського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області. Крім того, він з поважних причин не проживав у квартирі з травня по липень 2018 року, оскільки перебував за межами України. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позову.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не проживав у квартирі АДРЕСА_1 з поважних причин, оскільки, по-перше, позивач чинив йому перешкоди у цьому, по-друге, він здійснював навчання поза межами м.Миколаєва у місті Дніпро, по-третє, він перебував за межами України у період з травня по липень 2018 року, а також з вересня по жовтень 2018 року. А тому відсутні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування вказаною квартирою.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом всіх обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначав, що між ним, відповідачем та ОСОБА_5 було досягнуто угоди, за якою останні в обмін на 8400 доларів США відмовлялися від проживання у вказаній квартирі та знімалися з реєстрації у ній. ОСОБА_5 30 березня 2017 року знялася з реєстрації у квартирі, виїхала з неї та вивезла все майно. Ключів від квартири вона позивачу не передала, свого екземпляру він не мав. Зустрітися з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 позивач не зміг, бо вони не виходили на зв`язок. У зв`язку з цим позивач був вимушений змінити у квартирі замок, бо він не міг іншим чином потрапити до квартири. Відповідач домовленості щодо зняття з реєстрації у квартирі не дотримався. Жодних перешкод у користуванні квартирою він відповідачу не чинив, що підтверджується, серед іншого, відсутністю позову чи рішення суду про вселення відповідача до квартири. Поважність перебування відповідача за кордоном жодними доказами, крім відмітки у закордонному паспорті, не підтверджена. Перебування відповідача на навчанні у м.Дніпро також не є поважною причиною, бо він отримав диплом 03 липня 2017 року. Однак до квартири з метою проживання не з`явився.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошував на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до положень ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з ст.ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору – судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. 
Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України» регламентує, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлений строк. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
З матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2001 року було затверджено список розподілу житлової площі за військовою частиною НОМЕР_1 , в якому за №3 зазначений капітан ОСОБА_1 та члени його сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с.13-14).
Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 31 серпня 2001 року №767 затверджено рішення житлових комісій військових частин про надання квартир у 56-квартирному житловому будинку по АДРЕСА_2 і видачу ордерів, зокрема військової частини НОМЕР_1 , за яким ОСОБА_1 на склад сім`ї із 3 осіб (він, дружина та син) надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , житловою площею 21,6 кв.м. із виключенням із квартирного обліку (а.с.12).
13 вересня 2001 року ОСОБА_1 отримано ордер на квартиру (а.с.60).
Реєстрація у вказаній квартирі відповідача ОСОБА_3 відбулася 28 грудня 2010 року (а.с.11). 
Згідно з довідкою житлово-комунального підприємства «Південь» від 03.05.2017 р. зазначена квартира неприватизована. У ній зареєстровані з правом на житлову площу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.61).
Згідно з рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 03 вересня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано (а.с.15).
Відповідно до листа Інгульського районного військового комісаріату м.Миколаєва від 06.04.2018 року ОСОБА_3 знявся з військового обліку призовників вказаного комісаріату 27 березня 2017 року з метою постановлення на облік у Корабельний РВК м. Миколаєва, але станом на 20 березня 2018 року вказаного не здійснив (а.с.17).
З відповіді Інгульського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області від 23.04.2018 р. на заяву позивача від 19.04.2018 р. випливає, що було проведено перевірку заяви. Факт непроживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 з вересня 2017 року було підтверджено громадянкою ОСОБА_6 , яка мешкає в квартирі АДРЕСА_4 (а.с.18).
Відповідно до відповіді Інгульського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області від 23.09.2019 р. на заяву позивача від 17.09.2019 р. мешканці будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ОСОБА_8 підтвердили факт непроживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_3 з квітня 2017 року (а.с.121).
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції були допитані свідки ОСОБА_6 – сусідка сторін та ОСОБА_9 – мати та бабуся сторін.
ОСОБА_6 підтвердила факт непроживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 з 2017 року. Пояснила, що особисто бачила як відповідач разом із своєю матір`ю вивозив речі з квартири. Визначити чи були серед них особисті речі відповідача вона не змогла, бо вони були запаковані. 
Свідок ОСОБА_9 пояснила, що відповідач не проживає у квартирі декілька років. Вона випадково зустрічалася з ним у 2019 році. Він пояснив, що бажає або ключі від квартири, або гроші за зняття з реєстрації. Підтвердила, що нових ключів від квартири відповідач не має, бо треба його бажання, щоб їх зробити.
Зі змісту висновку Інгульського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області від 02.09.2017 р. вбачається, що 18 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до поліції із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_1 щодо недопуску до квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 з цього приводу пояснив працівникам поліції, що після розлучення із своєю дружиною ОСОБА_5 він передав їй 8400 доларів США, а вона зобов`язувалася змінити місце реєстрації свого проживання, а також сина ОСОБА_3 . Проте, цього зроблено не було. Оскільки правовідносини між сторонами є цивільно-правовими, перевірку за заявою було припинено (а.с.64).
З представленої відповідачем копії диплому від 03.07.2017 р. випливає, що він у 2017 році закінчив Державний вищий навчальний заклад «Національний гірничний університет. Вказаний заклад згідно з даними його сайту розташований у м.Дніпрі (а.с.65).
Згідно з даними закордонного паспорту ОСОБА_3 з 06 травня по 08 липня 2018 року та з 30 вересня по 26 жовтня 2018 року він перебував за межами України (а.с.66).
Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 28.09.2017 р. ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_5 про розірвання договору про отримання за розпискою 8400 доларів США за виконання обов`язку придбати квартиру, виїхати з квартири АДРЕСА_1 , а також зняти з реєстрації у вказаній квартирі ОСОБА_3 (а.с.70-71).
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Досліджені судом докази свідчать, що відповідач не проживав у спірній квартирі з поважних причин. Суд першої інстанції дав належну оцінку доказам щодо цих причин. 
Подані позивачем на їх спростування докази не скасовують факту, що між сторонами є спір щодо квартири, який триває декілька років. Позивач змінив замки у квартирі і не надав відповідачу ключі від неї, що позбавляє останнього вільного доступу до квартири.
За таких обставин визнавати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою, не має підстав.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 28 лютого 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                  О.В. Локтіонова

Судді                         С.Ю. Колосовський

       О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 13 травня 2020 року.