УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 березня 2020 року
м. Київ
справа № 233/914/14-к
провадження № 51-1341ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та його захисника – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2020 року про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження.
Суть питання
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2012 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 119 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 цього КодексуОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 01 березня 2013 року вищевказаний вирок щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
У лютому 2014 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшло подання Костянтинівського МРВ КВІ УДПтС у Донецькій області, в якому порушувалося питання про направлення звільненого від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_4 для відбування призначеного покарання, оскільки останній в період іспитового строку не виконував покладені на нього судом обов`язки.
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області ухвалою від 28 березня 2014 року задовольнив вказане подання начальника Костянтинівського МРВ КВІ УДПтС в Донецькій області і постановив направити ОСОБА_4 для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, призначеного за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2012 року.
Не погоджуючись з указаним рішенням суду, засуджений ОСОБА_4 поза межами строку на апеляційне оскарження, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою до якої долучив клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 12 лютого 2020 року відмовив засудженому ОСОБА_4 у поновлені строку на апеляційне оскарження ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2014 року та повернув його апеляційну скаргу. 
У спільній касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 та засуджений ОСОБА_4 , посилаючись, на їх думку, на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просять скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Крім того, просять зупинити виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2014 року до прийняття Донецьким апеляційним судом рішення за результатами нового розгляду справи.
На обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_5 та засуджений ОСОБА_4 вказують, що апеляційний суд, відмовивши засудженому в поновленні строку, не мотивував свого рішення, не дослідив наведених останнім фактів та обставин і розглянув скаргу за відсутності прокурора. Також зазначають, що суд апеляційної інстанції, маючи дані захисника ОСОБА_5 , жодним чином не поцікавився і не виявив бажання дізнатися місце перебування засудженого. Стверджують, що не було взято до уваги судом фактичних обставин, правового режиму території, спеціальних норм законодавства, а також наведених в апеляційній скарзі даних та інформації про те, що ОСОБА_4 побоювався за своє життя і здоров`я рідних, піддавався залякуванню і погрозам розправою, що було проігноровано апеляційним судом, чим, на їх думку, порушено право на справедливий суд. Крім того, вказують, що у матеріалах справи відсутні докази про отримання ОСОБА_4 та його захисником копії ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2014 року. На їх думку, апеляційний суд, ігноруючи правові висновки Верховного Суду, необґрунтовано визнав відсутність поважних причин для поновлення засудженому строку на апеляційне оскарження.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Частиною 6 ст. 399 КПК визначено, що ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.
Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на інші ухвали суду першої інстанції – протягом семи днів з дня її оголошення. 
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
За приписами ч. 2 ст. 113 КПКпроцесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у строк, установлений КПК, також міститься у ст. 116 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
При цьому такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Як убачається з доданої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, 16 січня 2020 року засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись з ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2014 року, поза межами строку на апеляційне оскарження подав апеляційну скаргу, до якої долучив клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження. Подане клопотання мотивував тим, що лише у січні 2020 року на сайті МВС виявив, що він розшукується Костянтинівським відділенням поліції Бахмутського відділу ГУНП у Донецькій області. Після цього через Єдиний реєстр судових рішень з`ясував, що на даному сайті розміщено рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2014 року про направлення його до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі. 
За наслідками розгляду вказаного клопотання апеляційний суд ухвалою від 12 лютого 2020 року відмовив у його задоволенні та повернув засудженому апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
Приймаючи зазначене рішення, апеляційний суд виходив з того, що наведених ОСОБА_4 у клопотанні причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а саме його посилання на наявність погроз із боку невстановлених осіб та необхідність зміни офіційного місця проживання, нічим не підтверджено.
Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що наведені ОСОБА_4 причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними і не перешкоджали йому раніше подати апеляційну скаргу.
Так, згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_4 призначено покарання із звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК, а саме періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції і повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання. Як убачається з ухвали апеляційного суду, в період з 01 квітня до 04 листопада 2013 року засуджений з`являвся на реєстрацію до Костянтинівського МРВ КВІ УДПтС у Донецькій області, а отже був обізнаний щодо порядку та строку відбування покладених на нього судом обов`язків і не міг не знати, що недотримання ним цих обов`язків потягне за собою скасування судом звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення його для реального відбування призначеного судом покарання.
Таким чином, доводи засудженого про те, що через такий тривалий час (майже п`ять років), а саме в січні 2020 року він дізнався про рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2014 року про направлення його до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі, є безпідставними.
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 не містить доводів на спростування висновків апеляційного суду наведених в ухвалі цього суду на обґрунтування прийнятого рішення. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження. 
Що стосується клопотання засудженого ОСОБА_4 та його захисника      ОСОБА_5 про зупинення виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2014 року, то в силу ч. 1 ст. 430 КПК, це питання вирішується лише після відкриття касаційного провадження.
З цих підстав Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за спільною касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 та його захисника – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                           ОСОБА_3