ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.007036 пров. № А/857/4475/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді:                                                    Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Носа С.П.,  Обрізка І.М.
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Гулкевич І.З. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправними дій та стягнення коштів,
в с т а н о в и в :
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (далі - Академія, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати йому індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2015 по 24.06.2019 та стягнути індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 01.12.2018 в сумі 125 712 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 позов було задоволено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Академія подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) №1078 від 17.07.2003 (далі - Порядок №1078) не передбачено механізму виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди. Зазначає, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (далі - ЗСУ) у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерства оборони України (далі - МОУ) не було. На момент виключення позивача зі списків особового складу здійснено всі розрахунки, позивач не заперечував щодо виключення його із списків особового складу, на момент звільнення щодо виплати індексації грошового забезпечення не звертався. Вважає, що відсутні підстави для визнання протиправними дій Академії по невиплаті індексації грошового забезпечення. Скаржник зазначає, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду, а судом першої інстанції безпідставно застосовано норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). Також, на думку скаржника, індексація грошового забезпечення не є його складовою в контексті положень ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII), оскільки вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, що виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення звільненого військовослужбовця.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що відповідно до наказу начальника Академії №207 від 24.06.2019 (по стройовій частині) полковника ОСОБА_1 , начальника кафедри музичного мистецтва Інституту морально-психологічного забезпечення, який відповідно до п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон №2232-XII) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті звільнений з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), слід вважати таким, що справи та посаду здав. З 24.06.2019 виключений зі списків особового складу Академії та усіх видів забезпечення.
На момент виключення зі списків особового складу Академії з ОСОБА_1 було здійснено наступні розрахунки, зокрема, виплачено за 2019 рік грошову допомогу на оздоровлення згідно наказу МОУ №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - Мінюст) 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Наказ №260, Порядок відповідно), виплачено за 2019 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань згідно Наказу №260, виплачено премію по 24.06.2019 у повному розмірі, виплачено по 24.06.2019 надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, виплачено грошову допомогу при звільненні в розмірі 273  771 грн та грошову компенсацію за не отримане речове майно у розмірі 69 585,02 грн.
16.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату йому індексації грошового забезпечення. Листом №6344 від 22.10.2019 Академія повідомила позивача про те, що відповідно до телеграми тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту фінансів МОУ №248/3/9/1/108 від 20.02.2016 та роз`яснень Міністерства соціальної політики України (далі - Мінсоцполітики) №13700/з, №78/0/66-17 від 08.08.2017 для виплати індексації в січні 2016 року - лютому 2018 року у МОУ були відсутні фінансові ресурси. Фінансування на виплату індексації не здійснювалось. Відповідно в Академії в цей період індексація грошового забезпечення не проводилась.
Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що сума індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2015 по 15.08.2018 в сумі 125  712 грн підлягає нарахуванню та виплаті позивачу, оскільки відповідачем не спростовано правомірність розрахунку даної суми.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по нарахуванню та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення, проте, в частині визначення конкретної суми індексації грошового забезпечення судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, з огляду на наступне.
Згідно ч.2 ст.9 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), до складу грошового забезпечення входять : посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закону №2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII від 03.07.1991 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Закон №1282-XII)).
Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ч.1 ст.4 Закону №1282-XII).
Частинами першою та другою статті 5 Закону №1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч.6 ст.5 Закону №1282-XII).
Порядок №1078 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Згідно п.1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №491-ІV від 06.02.2003.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку №1078).
Згідно п.6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме : підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 по справі №9-рп/2013 (далі - Рішення №9-рп/2013) за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Як зазначено Верховним Судом у постановах від 19.06.2019 по справі №825/1987/17, від 20.11.2019 по справі №620/1892/19, від 05.02.2020 по справі №825/565/17, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому КМУ порядку, зокрема, відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення та відповідно до Закону №1282-XII, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
На підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-XII для проведення індексації, а зазначає лише про відсутність коштів, передбачених на виплату грошового забезпечення та можливості виплати індексації грошового забезпечення.
Суд апеляційної вважає необґрунтованими доводи скаржника про правомірність його дій з покликанням те, що у 2016 - 2019 роках кошти на виплату індексації грошового забезпечення головним розпорядником коштів не виділено, оскільки виплата індексації грошового забезпечення відповідно до вимог закону здійснюється за місцем перебування військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідач має діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу, а отже покликання на телеграми тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту фінансів МОУ №248/3/9/1/108 від 20.02.2016 та відповідні роз`яснення Міністерства від 08.08.2017, як на підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивачу, є необґрунтованими. А тому задоволення позову в частині визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2015 по 24.06.2019 є підставним та обґрунтованим.
Щодо задоволення судом першої інстанції вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити за спірний період (01.01.2015 по 01.12.2018) визначену позивачем у поданому ним розрахунку суми індексації грошового забезпечення у розмірі 125 712 грн, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, відповідно до ст.9 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення).
Аналіз положень Закону №1282-XII та Порядку №1078, на думку колегії суддів, дає підстави для висновку про те, що обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) та визначати суму індексації, зокрема розміру посадового окладу, покладено саме на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності.
Відтак, належним способом захисту порушених прав позивача, на переконання суду апеляційної інстанції, є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за спірний період.
При цьому, в частині задоволення вимоги про зобов`язання Академії нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2015 по 01.12.2018 у конкретній сумі 125 712 грн слід відмовити.
Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено те, що ОСОБА_1 при нарахуванні індексації грошового забезпечення встановлено базовий місяць - жовтень 2015 року, у зв`язку із збільшенням розміру грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без зміни розміру посадового окладу.
З такими діями відповідача суд обґрунтовано не погодився, оскільки, як уже вище вказано абзацом 5 пункту 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Зміна посадових окладів, з урахуванням періоду проходження військової служби позивача, відбулась 01.01.2008 згідно постанови КМУ №1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка діяла до 01.03.2018 згідно постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704).
Відтак, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з лютого 2008 року до березня 2018 року, оскільки після прийняття Постанови №704, якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу ЗСУ, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.
Стосовно доводів відповідача про те, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду, а судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних відносин положення КЗпП України, колегія суддів не бере до уваги, з наступних міркувань.
Незважаючи на наявність спеціального законодавства, яким визначено загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також яким визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, при вирішенні питання щодо індексації грошового забезпечення слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), що безпосередньо зазначено у ч.3 ст.9 Закону №2011-XII.
При цьому, звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала такі під час проходження служби за незалежних від неї обставин.
Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною другою статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Непоширення норм КЗпП на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати індексації грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тоді як такі питання врегульовані КЗпП України.
Конституційний Суд України в пункті 2.3 мотивувальної частини Рішення №9-рп/2013 вказав, що спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.
У цьому ж Рішенні Суд також вказав, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Таким чином, Конституційний Суд України при тлумаченні статті 233 КЗпП України виходив з того, що право на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку, а в зазначеній статті КЗпП України встановлена додаткова гарантія для осіб, що звертаються до суду з вимогами про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати таких.
Застосування до позову про стягнення невиплаченої військовослужбовцям індексації грошового забезпечення лише частини другої статті 122 КАС спричинить необґрунтоване обмеження їхніх прав, тоді як відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Зважаючи, що даний позов пов`язаний з порушенням законодавства про оплату праці (невиплата індексації грошового забезпечення), то його подання не обмежується будь-яким строком, а тому посилання відповідача на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, визначений статтею 122 КАС України, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Стосовно вимоги про стягнення в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлений позивачем розмір вказаних судових витрат у сумі 7000 грн по даній справі є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, виходячи з поданих останнім доказів на понесення таких витрат (договорів, актів, рахунків), тому обґрунтовано на користь позивача присуджено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Відтак, враховуючи вищенаведені обставини справи та норми матеріального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду в частині визнання протиправними дій Академії щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2015 по 24.06.2019 та задоволення вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн, замість заявлених 7000 грн підлягає залишенню без змін. Вимога ж про зобов`язання Академії нарахувати та виплатити за спірний період ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у сумі 125 712 грн підлягає частковому задоволенню, шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 01.12.2018 без визначення судом конкретної суми індексації грошового забезпечення.
З урахуванням вимог статті 317 КАС України та наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити визначену позивачем суму індексації грошового забезпечення допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до безпідставного задоволення позову у цій частині, а в решті задоволених вимог рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 червня 2015 року по 01 грудня 2018 року в сумі 125 712 грн скасувати та прийняти постанову, якою позов в цій частині задовольнити частково.
Зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2015 року по 01 грудня 2018 року.
У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	І. М. Обрізко