Постанова 
Іменем України 
24 березня 2020 року
м. Київ
 
справа №159/3081/17
провадження № 51-5461 км 19 
 
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря 
судового засідання           ОСОБА_4 ,
 
за участю:
прокурора                              ОСОБА_5 ,
засуджених                            ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисників                              ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
потерпілої                               ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вироки Ковельського міськрайонного суду Волинської області від  22 листопада 2018 року та Волинського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , та заступника прокурора Волинської області на вирок Волинського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017030110001410 та №1201730110001689 за обвинуваченням
 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Михлині Горохівського району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Коростеня Житомирської області, проживаючого за адресою:     АДРЕСА_2 , раніше судимого    16.10.2007 року Апеляційним судом Житомирської області  за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, звільненого 12.09.2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 4 місяці 24 дні,
 
кожного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України,
 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада       2018 року засуджено: 
-           ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_7   за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
 
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення, з            22 червня 2017 року до вступу вироку в законну силу, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
 
-           ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_6 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
 
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення, з            11 серпня 2017 року до вступу вироку в законну силу, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
 
Вирішено питання щодо цивільних позовів та речового доказу у провадженні.
 
Апеляційним судом Волинської області 14 серпня 2019 року вирок місцевого суду щодо  ОСОБА_6 скасовано в частині визнання його несудимим в силу ст. 89 КК України та таким, відносно якого відсутня обставина, що обтяжує покарання – рецидив злочину.
 
Включено у вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від                     22 листопада 2018 року посилання про судимість ОСОБА_6 , а саме раніше судимий вироком Апеляційного суду Житомирської області від 16 жовтня 2007 року за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна належного на праві власності, звільненого 12 вересня 2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 4 місяці 24 дні.
 
Визнано обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 – рецидив злочинів.
 
Виключено з вироку суду обставину, що обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 – вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.
 
В решті вирок залишено без змін.
 
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.
14 червня 2017 року, приблизно о 21.30 год, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на території літнього майданчика міні – маркету «Наш Край Експрес», що розташований по вул. Відродження, 4 у м. Ковелі Волинської області, діючи групою осіб, під час вживання спиртних напоїв, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, на неодноразові прохання працівника вказаного вище торгового закладу потерпілого ОСОБА_11 , залишити територію літнього майданчика у зв`язку із закінченням робочого часу закладу, вперто відмовлялися виконувати вказану вимогу, ображаючи при цьому потерпілого ОСОБА_11 нецензурною лайкою. При цьому ОСОБА_7 , умисно завдав останньому кілька ударів кулаком в голову та один сконцентрований удар в голову скляною пляшкою, а ОСОБА_6 завдав потерпілому один удар долонею по обличчю, після чого завдав кілька ударів кулаком у голову, в результаті чого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , тобто групою осіб, було спричинено потерпілому ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, які перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю останнього, що настала ІНФОРМАЦІЯ_3 у відділенні анестезіології Ковельського міськрайонного територіального медичного об`єднання.
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_9 , не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_7 , через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність просить їх скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити. Зазначає про те, що судами невірно кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.296 КК України з врахуванням встановлених конкретних обставин справи, оскільки безпідставно не враховано факт існування між ОСОБА_7 та потерпілим неприязних стосунків. Крім того вказує на те, що судами помилково покладено в основу вироків висновки судово-медичних експертиз №177 від 16.06.20017 року та №119 від  02.08.2017 року, оскільки висновки даних експертиз базуються на медичній документації, яка була особисто отримана судмедекспертом, а отже вони є недопустимими доказами, які отримані у не процесуальний спосіб.
 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та просить кримінальне провадження закрити у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує на те, що в ході судового розгляду не здобуто достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за які його було засуджено. Зазначає про те, що висновки судово-медичних експертиз №177 від 16.06.20017 року та №119 від 02.08.2017 року, є недопустимими доказами, оскільки отримані не у процесуальний спосіб. Вказує на порушення апеляційним судом вимог ст. 404 КПК України, так як суд не вказав мотиви та підстави відхилення апеляційної скарги, та не спростував наведені у ній доводи. Крім того, суд у порушення вимог ст. 405 КК України з власної ініціативи допитав експерта, що є  порушенням.  
 
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , просить вирок апеляційного суду щодо них скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає про те, що апеляційний суд в порушення вимог ст.ст. 407, 408, 418, 420 КПК України постановив лише один процесуальний документ у формі вироку, в якому одночасно виклав рішення про погіршення правового становища засудженого ОСОБА_6 та покращення правового становища засудженого ОСОБА_7 .
У запереченнях на подані касаційні скарги потерпілі ОСОБА_10 і ОСОБА_12 вважають їх необґрунтованими та просять залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення – без змін.
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і їх захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_8 віповідно підтримали доводи касаційних скарг захисників та просили їх задовольнити, і заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора. 
Прокурор ОСОБА_5 висловила доводи, заперечуючи проти задоволення касаційних скарг.
Потерпіла ОСОБА_10 заперечила проти задоволення касаційних скарг.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження,  перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку. 
 
Згідно з частинами 1, 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.
 
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
 
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Одночасно ст. 419 КПК України містить вимоги до ухвали апеляційного суду, в якій має бути зазначено: імена учасників судового провадження, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження, встановлені судом першої інстанції обставини, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із ухваленим вироком місцевого суду захисники ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 подали апеляційні скарги у яких наводячи відповідні доводи щодо незаконності засудження їх підзахисних, просили скасувати вирок місцевого суду, а кримінальне провадження щодо них закрити. Посилалися при цьому на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Надавали свою детальну оцінку доказам, наявним у матеріалах провадження, стверджували про незаконність засудження ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч. 1          ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України та між іншим зазначали про те, що висновки судово-медичних експертиз №177 від 16.06.20017 року та №119 від 02.08.2017 року, які були покладені в основу обвинувального вироку є сумнівними, не повними, оскільки у висновках експертиз зазначено, що під час проведення експертиз було досліджено постанову, медичну документацію, однак медична документація слідчим у визначеному кримінальним процесуальним законом не витребовувалась та експерту для проведення експертизи не надавалася. Також вказували на розбіжності у висновках вказаних експертиз, у зв?язку з чим заявляли клопотання про проведення комплексної судово-медичної експертизи, однак в задоволенні вказаного клопотання судом першої інстанції було невмотивовано відмовлено.
 
Розглядаючи апеляційні скарги та відмовляючи у їх задоволенні, апеляційний суд  усупереч вимогам статей 370, 419 КПК України належним чином не зазначив мотивовані підстави прийнятого рішення.
 
Так, апеляційний суд належним чином не перевірв твердження сторони захисту щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а саме, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки, щодо порушень кримінального процесуального закону при отриманні медичної документації експертом під час проведення експертиз №177 від 16.06.20017 року та №119 від 02.08.2017 року, а також залишено без відповідного мотивування доводи захисту в частині відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання про проведення комплексної судово-медичної експертизи, оскільки в висновках зазначених експертиз містяться розбіжності.
 
При цьому, обґрунтовуючи правильність висновків місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції зосередився виключно на висновках суду першої інстанції та обмежився переліченням доказів, які наведені у вироку не проаналізувавши їх у контексті з доводами сторони захисту.
 
За таких обставин ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, є постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
Що стосується доводів прокурора про порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону в частині ухвалення щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 судового рішення у  формі вироку, в якому одночасно ухвалено рішення про погіршення правового становища засудженого ОСОБА_6 та покращення правового становища засудженого ОСОБА_7 , то допущене судом апеляційної інстанції порушення, колегією суддів не визнається, як таке, що може бути окремою підставою для скасування прийнятого рішення та істотно вплинути на його результат. Однак у зв`язку з тим, що вирок апеляційного суду підлягає скасуванню з інших об`єктивних підстав, касаційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню частково. 
 
Під час нового розгляду у суді апеляційної інстанції, суду необхідно повно, всебічно розглянути кримінальне провадження щодо  ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах, а також інші доводи, викладені в усіх касаційних скаргах, дати на них вичерпні відповіді й постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України  Суд
 
у х в а л и в:
 
Касаційні скарги захисників ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 та касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області задовольнити частково.
 
Вирок Волинського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанціїї.
 
Запобіжний захід ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою застосований судом першої інстанціїї залишити без зміни до вирішення цього питання судом апеляційної інстанції, але не більше ніж на 60 днів.
 
Постанова Верховного Суду є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                              ОСОБА_3