ПОСТАНОВА
Іменем України

11 червня 2020 року 
Київ
справа №823/1606/17
адміністративне провадження №К/9901/46472/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С., 

за участі секретаря судового засіданні - Титенко М.П.
представника позивача - Аполонова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду ( головуючий суддя Вівдиченко Т.Р., судді: Беспалова О.О. , Губська Л.В.) від  13.03.2018 у справі № 823/1606/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за період з 27.05.2015р. до 28.04.2017р., згідно з наказами від 18.04.2017р. № 653 та від 28.04.2017р. № 745 та оформлення її результатів актом перевірки від 02.06.2017р. № 231/23-00-13-03/ НОМЕР_1 .
          В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що спірна перевірка здійснена за відсутності підстав передбачених ст.78 Податкового кодексу України, без вручення наказу про призначення перевірки, що унеможливило надання позивачем обґрунтованих заперечень та документів на підтвердження реальності здійснення господарських операцій, у зв`язку з чим відповідачем вчинено протиправні дії щодо проведення такої перевірки.
          Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21.12.2017 у задоволенні позову відмовлено. Висновок суду першої інстанції   обґрунтований посиланням на положення підпункту   75.1.2   статті   75   та пункту   79.2   статті   79 ПК України, виконання умов якої (надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки) передбачає право посадовим особам органу державної податкової служби розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.    Згідно з висновком суду      документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а тому, враховуючи, що відповідач довів, що повідомлення про проведення перевірки та копія наказу про проведення перевірки були направлені на адресу позивача 19.04.2017, твердження позивача, що він не був обізнаний про проведення перевірки, не відповідає дійсності.
          Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 13.03.2018 скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким позовні вимоги задовольнив: визнав протиправними дії Головного управління ДФС у Черкаській області по проведенню стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 документальної позапланової невиїзної перевірки за період з 27.05.2015р. по 28.04.2017р., згідно з наказами Головного управління ДФС у Черкаській області від 18.04.2017р. № 653, від 28.04.2017р. № 745 та оформлення результатів такої перевірки Актом від 02.06.2017р. № 231/23-00-13-0317/ НОМЕР_1 .
          Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в порушення вимог пунктів   79.2    статті   79 Податкового кодексу України    повідомлення про проведення документальної невиїзної перевірки та копія наказу про її призначення не були вручені позивачу до початку проведення перевірки, а були повернуті за закінченням терміну зберігання, чим позбавило його можливості надати первинні та інші документи, які підтверджують показники поданої ним податкової звітності, до початку проведення контрольного заходу, а тому відповідач, провівши таку перевірку та склавши за її результатами акт, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначений законом. 
          Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.
          В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не взято до уваги, що повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки разом із наказом про проведення перевірки надіслані позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення 19.04.2017, однак у зв`язку із закінченням терміну зберігання вказаний лист повернуто до ГУ ДФС у Черкаській області, а тому на підставі норм податкового законодавства вважається врученим позивачу, що дає право контролюючому органу здійснити перевірку.   
          У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить суд відмовити у її задоволенні і залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін.
          Переглядаючи прийняте у справі судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
          Як встановлено судами попередніх інстанцій,    ОСОБА_1 зареєстрований як  фізична особа-підприємець з 26.05.2015р.
           02.02.2017р. до ЄДРПОУ внесено запис про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за власним рішенням.
          Наказом Головного управління ДФС у Черкаській області від 18.04.2017р. № 653, на підставі пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1, 79.2, ст. 79 Податкового кодексу України призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з терміном проведення з 24.04.2017р. до 28.04.2017р.
          Згідно з наказом від 28.04.2017р. № 745, термін перевірки визначено в період з 15.05.2017р. до 19.05.2017р.
          Вказаний наказ відповідача від 18.04.2017р. № 653, яким призначено проведення перевірки позивача та повідомлення від 18.04.2017р. № 107/28-00-13-0118 про дату початку та місце проведення перевірки направлені позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в ЄДРПОУ: АДРЕСА_1
          Однак, вказані документи не були вручені позивачу та 20 травня 2017 р. повернулись відправнику «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується даними довідки поштового відділення форми 20   .
          На підставі вказаних наказів, посадовими особами Головного управління ДФС у Черкаській області у період з 22 травня  по 2 червня 2017 р.  здійснено позапланову невиїзну документальну перевірку ОСОБА_1 , про що складено Акт перевірки від 02.06.2017р. № 231/23-00-13-0317/ НОМЕР_1 . 
          Не погоджуючись з такими діями контролюючого органу позивач звернувся до суду.
          Так, відповідно до статті 62 ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент проведення перевірки) одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. 
          Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.
          Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
          Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
          Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
          Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
          Статтею 79 ПК України визначено особливості проведення документальної невиїзної перевірки.
          Зокрема, пунктом 79.1 статті 79 ПК України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
          За правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
          Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
          Як встановлено попередніми судовими інстанціями наказ відповідача від 18.04.2017р. № 653, яким призначено проведення перевірки позивача та повідомлення від 18.04.2017р. № 107/28-00-13-0118 про дату початку та місце проведення перевірки направлені ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в ЄДРПОУ: АДРЕСА_1
          Однак, вказані документи не були вручені позивачу та повернуті поштовим відділенням 20.05.2017 у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується даними довідки поштового відділення форми 20.
          Між тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що факт об`єктивної неможливості отримання ОСОБА_1 наказів про проведення перевірки від 18.04.2017р. № 653, від 28.04.2017р. № 745, які повернулись у зв`язку із закінченням терміну зберігання, підтверджується висновком ЛКК від 08.05.2017р. № 34, згідно якого, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 28.04.2017р. по 08.05.2017р. у КНП «Перша Черкаська міська лікарня» ЧМР. 
          Однак, колегія суддів суду касаційної інстанції не погоджується з  таким висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.
          Відповідно до   статті 42 Податкового кодексу України   документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
          При цьому добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
          Наведені обставини свідчать про те, що податковим органом не були порушені норми   Податкового кодексу України    щодо порядку призначення      документальної перевірки, а також письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки в порядку пункту   79.2   статті   79 Податкового кодексу України.
          Як вже зазначалось, податковий орган зобов`язаний провести перевірку у випадку, коли є підстава для її проведення. Суди правильно встановили, що підставою для проведення перевірки є факт припинення підприємницької діяльності.
          Враховуючи викладене, а також те, що суд апеляційної інстанції на підставі тих же доказів, які надані були суду першої інстанції прийшов до протилежних висновків не зазначивши належні мотиви такого рішення, та не зазначивши в чому полягає протиправність дій податкового органу,   касаційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області підлягає задоволенню, а постанова Київського апеляційного адміністративного суду від  13.03.2018 - скасуванню. 
          Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно надати відповідну оцінку всім доказам по справі, в тому числі, заявам позивача, зазначеними в позовній заяві, апеляційній скарзі та заяві від 26.07.2017 (.с.21) про те, що з моменту припинення підприємницької діяльності і включно до липня 2017 (майже 6 місяців) він перебував за межами свого проживання в іншому регіоні та в сукупності з обов`язком податкового органу провести документальну перевірку у разі припинення підприємницької діяльності.
          Відповідно до   статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України   суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
          Керуючись статтями   341,   344,   349,   352,   355,   356,   359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

          Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області задовольнити.
          Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від  13.03.2018 скасувати.
          Справу направити на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
С.С. Пасічник
Судді Верховного Суду