КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа №360/1905/18                                                                            Головуючий у І інстанції Унятицький Д.Є.
Провадження №22-ц/824/3081/2020                                                      Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
 11 березня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
 
судді-доповідача                                      Голуб С.А.,  
          суддів:                                                      Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
         за участі секретаря судового засідання   Сакалоша Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від  21 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації вартості частки майна,
ВСТАНОВИЛА:
 
У серпні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що під час шлюбу з відповідачкою за спільні кошти придбали автомобіль марки Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, який 25 травня 2018 року відповідно до договору купівлі-продажу був зареєстрований за відповідачкою ОСОБА_1 . Подружнє життя у них не склалося. Після припинення шлюбних відносин відповідачка без його згоди відчужила вказаний автомобіль, а грошовими коштами розпорядилась на власний розсуд. Враховуючи, що вказаний автомобіль є їх спільною сумісною власністю, відповідачка відчужила його без його відома та згоди, чим порушила його право власності, просив визнати автомобіль марки Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 , 2006 року випуску спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідачки на його користь Ѕ частину вартості вказаного автомобіля в розмірі 125 000,00 гривень.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 21 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості спільного майна подружжя в розмірі 105 360 (сто п`ять тисяч триста шістдесят) гривень та 1229 (одну тисячу двісті двадцять дев`ять) гривень 40 копійок судових витрат.
В іншій частині позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги  ОСОБА_1  зазначає, що в рішенні суд першої інстанції надав перевагу доводам позивача, фактично позбавивши  її можливості надати свої докази суду, оскільки безпідставно відмовив у долучені доказів - диску із записом розмови позивача із свідком ОСОБА_3 , під час якої позивач особисто визнав наявність спільного боргу колишнього подружжя та з`ясовує варіанти повернення боргу (а.с. 134).
Водночас, суд першої інстанції також неправильно встановив обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів.
Крім того, судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що окрім вказаного автомобіля, сторонами цього спору у шлюбі було придбано 20 вересня 2017 року земельну ділянку площею 0,1644 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .
На вищевказаній земельній ділянці сторони цього спору у період з вересня 2017 року до березня 2018 року завершили будівництво житлового будинку, загальною площею 132,2 кв.м (житлова площа 31,1 кв.м, 101,1 кв.м. підсобна). 
Отже, як зазначала відповідачка під час розгляду справи судом першої інстанції, колишнє подружжя, маючи потребу в власному житлі, та не маючи власних коштів, для придбання земельної ділянки у 2017 році, а саме 07.09.2017 року позичили у чоловіка її сестри - ОСОБА_3 15 000,00 доларів США (а.с. 45), за рахунок яких придбали земельну ділянку із недобудованим житловим будинком.
Тож відповідачка вважала, що земельна ділянка із об`єктом незавершеного будівництва придбавалась для задоволення потреб сім`ї, а вищевказана грошова позика отримувалася з метою придбання цього майна, тобто в інтересах сім`ї, відтак боргові зобов`язання перед кредитором ОСОБА_3 несуть як позивач, так і вона.
Тому, уклавши договір купівлі-продажу автомобіля 20.06.2018 із дружиною ОСОБА_3 , відповідачка частково розрахувалась із грошовою позикою, отриманою в інтересах колишньої сім`ї.
Крім того, про надання грошової позики та часткове її повернення позивачем та відповідачкою суду першої інстанції повідомлялося свідком ОСОБА_3 , який був допитаний 03.10.2019. Але покази свідків не знайшли свого відображення у оскаржуваному рішенні. 
Вважає, що підтвердженням спільного боргу колишнього подружжя є такі докази: боргова розписка від 07.09.2017 (а.с. 45); грошові перекази Позивача на рахунок ОСОБА_3 від 02.06.208 та 03.06.2018, про які заявлялось свідком ОСОБА_3 під час допиту 03.0.2018 та які підтверджується випискою з банківського рахунку, що долучені до апеляційної скарги; покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ; звукозапис розмови позивача та ОСОБА_3 , у долучені якого до матеріалів справи суд першої інстанції відмовив, та який долучається до апеляційної скарги;
Під час розгляду справи судом першої інстанції, позивач заперечивши доводи відповідачки про часткове погашення боргу шляхом продажу автомобіля, взагалі не надав жодного доказу того, що він, чи подружжя мало грошові кошти для придбання земельної ділянки із об`єктом незавершеного будівництва, але  суд першої інстанції вирішив, що частково розрахувавшись із спільним боргом подружжя за рахунок спільного майна, «відповідачка розпорядилася транспортним засобом на власний розсуд без згоди позивача».  
         На підставі викладеного в апеляційній скарзі,  ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що автомобіль відноситься до цінного майна, а тому його продаж може здійснювати  я за письмової згоди другого з подружжя. Наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами (позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі №158/2229/16-ц).
Тобто, телефонна переписка, тим більше передача ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу    ОСОБА_1 не може підтверджувати надання згоди на продаж автомобіля. Письмова згода з підписом позивача в матеріалах справи відсутня, а тому доводи, що  ОСОБА_2 дав згоду на продаж автомобіля і що такий продаж відбувся з йоговідома є необгрунтованими та непідтвердженими жодними належними та допустимими доказами.
Наявна в матеріалах справи роздруківка електронного листування не може вважатись належним письмовим доказом.
Не відповідають дійсності і твердження про те, що у позивача не було доходів та  що спірний автомобіль та інше майно було придбане за рахунок коштів, отриманих в борг від ОСОБА_3 .Позивач є працездатною особою, обіймає посаду завідуючого складом в ТОВ «Кострижівський комбінат будівельних матеріалів: з 21.10.2015 року та лише за рік офіційно отримав 159 952,96 грн. заробітної плати, що підтверджується довідкою від 01.11.2018 року, яка міститься в матеріалах справи.
Будь-яких грошових коштів від ОСОБА_3 на придбання автомобіля, земельної ділянки та будівництво будинку позивач не отримував. Зазначене майно  було придбано за накопичені та отримані від продажу іншого майна кошти.
Звертає увагу суду на той факт, що у розписці, на яку посилається апелянт не зазначено на які цілі беруться в борг грошові кошти в розмірі 15 тис. дол США.Позивач згоди на отримання цієї позики не надавав, більш того, про існування цієї розписки  а також те, що його дружина в період шлюбу брала в борг грошові кошти  позивачу стало  відомо з відзиву на позовну заяву. 
Не відповідають дійсності і твердження апелянта, що позивач перераховував на рахунок ОСОБА_3 кошти в рахунок погашення боргу.
Так, ці кошти дійсно були внесені на його рахунок за його проханням, але передані в борг саме йому, а не повернуті, оскільки в той час  ОСОБА_3  перебував за кордоном та мав певні труднощі з грошовими коштами.
В призначенні платежу не міститься відомостей про те, що ці кошти є поверненням боргу, що в черговий раз спростовує доводи апелянта в цій частині.
В судове засідання з`явилися представники сторін.
Представник ОСОБА_1 адвокат Морозова Т.В. апеляційну скаргу підтримала.
Представник ОСОБА_2 адвокат Ващук Ю.С. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.
         Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін доходить висновку що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких  підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2013 року по 26 вересня 2018 року, що підтверджується копією рішення суду. 
Під час шлюбу вони, 24 травня 2018 року придбали автомобіль марки Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, що підтверджується копіями свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, договору купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.6, 32).
30 червня 2018 року відповідачка ОСОБА_1 відчужила вказаний автомобіль ОСОБА_12 за 49 000 гривень, що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу. З листа територіального сервісного центру №3247 від 07 листопада 2018 року вбачається, що 07 листопада 2018 року автомобіль марки Mitsubishi Outlander, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1 перереєстровано на ОСОБА_12 за договором купівлі-продажу від 30 червня 2018 року, а 24 липня 2018 року перереєстровано на ОСОБА_13 за договором купівлі-продажу від 24 липня 2018 року.
З висновку судової автотоварознавчої експертизи №13-4/145 вбачається, що ринкова вартість автомобіля марки Mitsubishi Outlander, 2006 року випуску подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобілю марки Mitsubishi Outlander з д.н. НОМЕР_1 2006 року випуску станом на момент проведення експертизи (23 квітня 2019 року) становила 210720,00 грн. 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка розпорядилася транспортним засобом на власний розсуд без згоди позивача, підстав вважати, що частки сторін у праві спільної сумісної власності не являються рівними відсутні, то суд вважає за необхідне частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з відповідачки на користь позивача Ѕ частину вартості транспортного засобу, що складає 105 360 грн. При цьому суд першої інстанції не погодився із посиланням відповідачки та її представника на те, що в даному випадку суд повинен враховувати не ринкову вартість транспортного засобу, а суму за яку його було відчужено, оскільки вони не ґрунтуються на чинному законодавстві, а вартість відчуження не була погоджена з позивачем.
            Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи таке.
У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
В даній справі доведенню підлягали обставини щодо погодження ОСОБА_1 з ОСОБА_2 продажу автомобіля, а саме отримання його згоди на продаж, ціну продажу, а також обставини щодо розпорядження коштами отриманими від продажу автомобіля.
Позивач стверджував, що відповідачка продала автомобіль без його згоди, оскільки на той час вони вже не проживали разом, кошти від продажу автомобіля витратила на особисті цілі.
Відповідачка не заперечувала того факту, що на час продажу автомобіля, подружжя разом вже не проживало, тому ці обставини не підлягали доведенню. Разом із тим стверджувала, що кошти від продажу автомобіля були витрачені в інтересах сім`ї, а саме погашення боргу сім`ї перед ОСОБА_3
Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя
На доведення того, що кошти витрачені в інтересах сім`ї надала суду договір позики, який був укладений між нею та ОСОБА_3
Однак доказів того, що кошти отримані за договором позики були витрачені в інтересах сім`ї матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції при ухваленні рішення не прийняв до уваги показання свідків, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_12 щодо обставин укладення договору позики, хоча про це і не зазначив у своєму рішенні. Разом із тим, судова колегія вважає, що відсутність в рішенні обґрунтування того, чому показання свідків не були взяті до уваги не є підставою для скасування судового рішення. 
Оцінивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, судова колегія вважає, що дані свідками показання  не доводять те, що отримані ОСОБА_1 в борг кошти були витрачені в інтересах сім`ї на придбання земельної ділянки. До таких показань слід відноситись критично, оскільки  названі свідки є зацікавленими особами, оскільки ОСОБА_12 є сестрою ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 є чоловіком сестри. В самому ж договорі не вказано на які цілі отримується позика. Посилання свідка ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_2 визнавав наявність боргу, оскільки перерахував на його рахунок 30000 грн. не могли бути прийнятими судом до уваги, оскільки  підтверджень цьому на час ухвалення  судом рішення матеріали справи не містили. Копію виписки про надходження на рахунок ОСОБА_3 коштів відповідачка надала лише до апеляційної скарги, однак клопотання про залучення їх до матеріалів справи в якості доказів не заявляла, в скарзі не зазначала поважних причин неподання таких доказів до суду першої інстанції, отже вони не можуть оцінюватись судовою колегією в якості доказу.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивач був обізнаний про укладення відповідачкою договору позики в інтересах сім`ї, а також що отримані за позикою кошти були витрачені в  інтересах сім`ї, отже суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що доводи відповідачки про погашення нею частини боргу за рахунок отриманих  від продажу автомобіля коштів є не доведеними.
Отже відповідачка не спростувала доводи позивача про те, що вона без погодження з позивачем розпорядилась коштами отриманими від продажу спільної сумісної власності подружжя.
Судова колегія також погоджується із судом першої інстанції в тому, що при визначенні розміру компенсації вартості Ѕ частки автомобіля необхідно брати до  розрахунку його ринкову вартість на день продажу, а не ціну, яка була зазначена в договорі купівлі-продажу. (Позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 758/9149/15-ц та постанові Верховного Суду від 21 березня  2018 року в справі № 726/2165/15-ц)
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції  залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна  скарга має бути залишена без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375  ЦПК України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 21 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації вартості частки майна залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 березня 2020 року.

Суддя-доповідач
 
Судді: