Дата документу 29.04.2020 Справа № 333/7421/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 333/7421/19                        Головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А. 
 
провадження № 22-ц/807/1168/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2020 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.
при секретарі: Путій Д.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у особі представника Ременюк Тетяни Олександрівни на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 січня 2020 року про забезпечення позову ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, третя особа - орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 р. ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Одночасно з цим ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив з метою забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , власник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ЄДРПОУ 35326253.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ТОВ «Кредитні ініціативи» у особі представника Ременюк Т.О. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що апеляційну скаргу визнає та просить на її підставі скасувати ухвалу.

Також ОСОБА_3 28.04.2020р. подана окрема заява, у якій він зазначає, що між ним та ТОВ «Кредитні ініціативи» досягнуто домовленості про мирне врегулювання спору, проте вжиті заходи забезпечення позову унеможливлюють реалізації досягнутої домовленості.
Сторони у судове засідання апеляційного суду 29 квітня 2020р. не з`явились, але у поданих письмових заявах просили розглядати справу у їх відсутності у зв`язку із введенням згідно з постановою КМУ від 11 березня 2020р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» карантинних заходів. 

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, прийнявши до уваги заяву позивача про визнання апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими підставами.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд виходив із того, що позивачем були заявлені вимоги про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за відповідачем, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя вже перебувала інша цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про скасування рішення державного реєстратора, у якій прийнято рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . Проте накладений у тій справі арешт на ту ж саму квартиру в порядку забезпечення позову не було знято. Тому вважає, що ці обставини не надавали права суду забезпечувати новий аналогічний позов ОСОБА_1 до того ж відповідача.

Проте, відповідач не надає відповідних доказів до апеляційної скарги для підтвердження вказаних обставин. А тому такі ствердження не можуть бути прийняті до уваги.
Крім того, забезпечення позову у іншій справі не може бути підставою для відмови у забезпеченні його аналогічним чином у іншій справі у спорі між тими ж сторонами.

Позивач подав заяву про визнання апеляційної скарги, яка не може бути врахована апеляційним судом з огляду на таке. 

Відповідно до вимог ч. 4 статті 364 ЦПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. Визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.
Проте в заяві ОСОБА_4 лише зазначає, що між сторонами досягнуто домовленості про мирне урегулювання спору, але не зазначає певні факти, не зазначає зміст домовленості, не надає доказів, що така домовленість дійсно існує, вона не суперечить чинному законодавству, а також її існування надає підстави для зняття заходів забезпечення позову.
Отже, таке визнання апеляційної скарги позивачем є негрунтовним, а тому колегія не може прийняти його у заявленому вигляді. 

В апеляційній скарзі зазначається також, що забезпечення позову шляхом накладення арешту позбавляє власника майна своїх правомочностей, та є зловживанням позивачем своїми процесуальними правами, але такого зловживання колегія не встановила, оскільки суд тільки упередив можливе розпорядження майном, яке на тепер зареєстровано за відповідачем, а позивачем саме оспорюється законність вчинення такої реєстрації. 
Апелянт вказує на невмотивованість ухвали про забезпечення позову, але суд зазначив, що перевірив наявність дійсного спору, а також, що за наявності права власності у відповідача, що підтверджується відповідною державною реєстрацією, останній може розпорядитись ним до ухвалення судового рішення по суті спору, що утруднить виконання рішення у випадку задоволення позову. 

Отже, суд висловився про свої обґрунтовані припущення щодо існування такої можливості у відповідача, та вже з огляду на це мав право забезпечити позов в обраний спосіб. 
Зазначаючи про перешкоджання забезпеченими заходами здійсненню господарської діяльності відповідачем, апелянт не вказує, якій конкретно його діяльності створено перешкоди. А розпорядженню квартирою власнику дійсно тимчасово встановлено заборону, але це і є метою забезпечення позову, яка полягає у збереженні предмета спору у відповідача на час розгляду справи. 

Щодо неприйняття судом зустрічного забезпечення, що є порушенням, яке, на думку апелянта, утворює підстави для скасування заходів забезпечення, колегія вказує наступне.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Так, позивач станом на день подання позову 28.12.2019р. має зареєстроване місце мешкання, яке збігається з адресою спірної квартири: АДРЕСА_3 ( а.с. 34).
А всі решта складових, передбачених статтею 154 ЦПК України, наявність яких створює обов`язок для суду для застосування зустрічного забезпечення, відповідач не довів.
Тому в даному випадку відсутні всі елементи для виникнення у суду саме обов`язку для застосування зустрічного забезпечення.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що при вирішенні заяви про забезпечення позову судом першої інстанції було враховано, що предметом позову є скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру відповідає суті позовних вимог та є достатнім для забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову. Та цього є достатньо для задоволення заяви про забезпечення позову в обраний спосіб.

При цьому, колегія, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги та не прийнявши до увагу невмотивовану заяву про її визнання позивачем, роз`яснює сторонам у справі, що вони не позбавлені можливості вирішити питання щодо скасування заходів забезпечення позову у відповідності до вимог статті 158 ЦПК України за клопотанням учасника справи, поданим до суду першої інстанції, зокрема, надавши узгоджену домовленість про вирішення спору , на яку послався позивач, але не довів апеляційному суду ані її змісту, ані самої її наявності. 

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ (далі - Закон № 540-ІХ).

З змістом підпункту 3 пункту 12 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 384, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів. витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у особі представника Ременюк Тетяни Олександрівни залишити без задоволення.
УхвалуКомунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 січня 2020 року про забезпечення позову у цій справі залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Постанова складена 04 травня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.