ПОСТАНОВА
Іменем України

05 травня 2020 року 
Київ
справа №638/17817/18
адміністративне провадження №К/9901/22692/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.
розглянув у порядку письмового провадження
касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Харківського окружного адміністративного суду у складі судді Чудних С.О. від 21.03.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Бегунца А.О., суддів: Лях О.П., Резнікової С.С. від 09.07.2019
у справі № 638/17817/18
за позовом ОСОБА_1 
до Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради     (далі також - відповідач), в якому просив: визнати дії Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання будівельного паспорта забудови земельної ділянки на будівництво садового будинку по АДРЕСА_1 протиправними; зобов`язати Департамент містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради виготовити та надати ОСОБА_1 будівельний паспорт забудови земельної ділянки для будівництва садового будинку по АДРЕСА_1 у терміни, які визначено діючим законодавством України.
2. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2019, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019, у задоволенні позову відмовлено.
3. 12.08.2019 від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019, в яких просить такі скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
4. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.
5. Ухвалою Верховного Суду від 16.08.2019 відкрито касаційне провадження у справі.
6. 12.09.2019 від відповідача до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
7. 23.12.2019 до Верховного Суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких просить при прийнятті рішення врахувати позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №520/8970/18 та від 28.10.2019 у справі №820/4909/17.
8. Ухвалою Верховного Суду від 02.01.2020 закінчено підготовчі дії в адміністративній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні.
9. 10.04.2020 та 13.04.2020 від представника позивача ОСОБА_1 - Гетьман А.А. до суду надійшли додаткові письмові пояснення у справі, в яких просить касаційну скаргу задовольнити у повному обсязі, розгляд справи проводити без участі позивача та його представника.
10. 05.05.2020 колегією суддів прийнято рішення продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11. Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Харківської міської ради від 23.06.2004 № 89/04 затверджено генеральний план м. Харкова.
12. Згідно із генеральним планом м. Харкова, затвердженим рішенням сесії Харківської міської ради від 23.06.2004 № 89/04 зі змінами, затвердженими рішенням сесії Харківської міської ради від 27.02.2013 № 1023/13, земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташована у зоні садибної житлової забудови.
13. Відповідно до плану зонування території (зонінгу) міста Харкова, затвердженого рішенням сесії Харківської міської ради від 27.02.2013 № 1024/13, зі змінами, затвердженими рішенням сесії Харківської міської ради від 26.10.2016 №396/16 "Про затвердження внесення змін до плану зонування території (зонінгу) міста Харкова", земельна ділянка розташована у житловій зоні Ж, підзоні Ж-1: зона садибної забудови.
14. Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.11.2016 за реєстровим номером 3004, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгенієм Михайловичем, позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка розташована у  
АДРЕСА_1. 15 . Право власності позивача на вказану земельну ділянку, площею 0,12 га, кадастровий номер 6310136600:16:013:0014, зареєстровано у встановленому порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1090539663000.
16. З метою одержання будівельного паспорта забудови земельної ділянки позивач звернувся до відповідача через Центр надання адміністративних послуг із заявою з додатками    про видачу будівельного паспорта забудови земельної ділянки, площею 0,12 га, кадастровий номер 6310136600:16:013:0014.
17. Листом від 19.06.2018 № Г-2-716/0/92-18.01.01-06 Департамент містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради відмовив позивачу у наданні будівельного паспорта забудови земельної ділянки у зв`язку із невідповідністю цільового призначення земельної ділянки Плану зонування території (зонінг) міста Харкова, затвердженого рішенням 22 сесії Харківської міської ради Харківської області 6 скликання від 27.02.2013 № 1024/13. 
ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН
18. Позивач позовні вимоги обґрунтовував тим, що з метою одержання будівельного паспорта забудови земельної ділянки відповідно до вимог    статті 27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" надав відповідачу повний пакет документації, який є необхідним для одержання будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Однак відповідач протиправно та необґрунтовано відмовив йому з посиланням на невідповідність цільового призначення земельної ділянки Плану зонування території (зонінг) міста Харкова. 
19. Заперечуючи щодо задоволення позову, представник відповідача зазначив, що наміри позивача щодо забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 - для будівництва садового будинку - не відповідають вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а саме плану зонування території міста, а відтак дії відповідача відповідають вимогам чинного законодавства.
ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
20. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову,  виходив з того, що   у плані зонування території м. Харкова не передбачено розміщення садового будинку на земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки така розташована у житловій зоні Ж, підзоні: Ж- 1: зона садибної забудови; даний спір не стосується зміни цільового призначення земельної ділянки та не зачіпає права власності позивача на його земельну ділянку, відтак оскаржуване рішення є правомірним та при його прийнятті відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією    та законами України.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ, ВІДЗИВУ НА НЕЇ ТА ПОЯСНЕНЬ ДО НЕЇ
21. Позивач у касаційній скарзі та поясненнях до неї не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій, оскільки зазначає, що при їх ухваленні судами не враховано, що під час підготовки Плану зонування території (зонінгу) міста Харкова розробниками не дотримано вимог державних стандартів, норм і правил для цього виду містобудівної документації, зокрема ДСТУ-Н Б Б.1.1-12:2011 «Настанова про склад та зміст плану зонування території (Зонінг)», рішень про передачу у власність позивачу земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва садового будинку, що призвело до невідображення в містобудівній документації існуючого стану земельної ділянки, з врахуванням всіх рішень Харківської міської ради щодо даної території, положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку інформаційної взаємодії між кадастрами та інформаційними системами» № 483 від 03.06.2013. Суди залишили поза увагою лист Департаменту організаційної роботи Харківської міської ради Харківської області від 23.10.2018 № 832/0/69-18, з якого вбачається, що розділи щодо результатів аналітичного аналізу бази даних містобудівного та земельного кадастрів у складі Плану зонування території (зонінгу) міста Харкова відсутні. Дані порушення унеможливлюють отримання позивачем будівельного паспорта та позбавляють його права користування земельною ділянкою згідно з її цільовим призначенням. Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до них виникли відносини, які повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. У разі можливої зміни цільового призначення земельної ділянки позивачем подальше погодження (визначення) спільних меж з лісовим фондом унеможливлюється, оскільки зовнішні межі лісових кварталів не визначені в натурі (на місцевості) у відповідності до затвердженої землевпорядної документації.
22. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу заперечує щодо задоволення такої, посилаючись на те, що наміри позивача щодо забудови вказаної земельної ділянки для будівництва садового будинку не відповідають вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а саме плану зонування території міста. На момент набуття позивачем речового права на земельну ділянку план зонування території вже був затвердженим, відтак позивач після виникнення наміру забудови повинен був ознайомитись та врахувати вимоги містобудівної документації відповідно до частини 3 статті 375 Цивільного кодексу України та статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
23. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
24. Згідно з положенням частини 4     статті 328 КАС України     підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
25. Відповідно до частин 1, 2 та 3  статті 242 КАС судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
26. Крім того, стаття   2  та частина 4 статті  242 КАС України  встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
27. Статтею 373 Цивільного кодексу України  (далі -  ЦК України) передбачено, зокрема, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
28. Згідно з частиною 1 статті 316  ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
29. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
30. Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та вчиняє щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
31. Згідно з частинами 1-3     статтею 375 ЦК України    власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
32. Статтею 39 Земельного кодексу України встановлено, що    використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.
33. Відтак, обов`язковими ознаками права власності на землю є володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою відповідно до  закону  і використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Право власника на забудову на своїй земельній ділянці здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.
34. Відповідно до статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі також - Закон № 3038-VI, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.
35. Частинами 1, 3 та 4 статті 27 даного Закону встановлено, що забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).
Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. 
Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів.
За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.
Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Порядок видачі  та форма  будівельного паспорта  визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
36. На виконання вимог Закону № 3038-VI    Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказом від 05.07.2011 №103    затвердило Порядок видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі також - Порядок № 103, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
37. Відповідно до пункту 1.2. Порядку № 103 будівельний паспорт забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт) визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці.
38. Згідно з пунктом 1.4 Порядку № 103 розроблення будівельного паспорта здійснюється в межах населених пунктів - відповідно до наявної містобудівної документації на місцевому рівні (пункт).
39. Пунктом 2.1 Порядку № 103 визначено, що видача будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг. Будівельний паспорт надається уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження пакета документів.
40. Відповідно до пункту 2.3 Порядку № 103 уповноважений орган містобудування та архітектури на підставі отриманих документів визначає відповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам чинної містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.
41. Пунктами 2.4, 2.5 Порядку № 103 передбачено, що пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом містобудування та архітектури замовнику з таких підстав: неподання повного пакета документів, визначених пунктом 2.1 або 2.2 цього розділу; невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.
Повернення пакета документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього здійснюється з відповідним обґрунтуванням уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, який не перевищує строк його надання.
42. Згідно із частиною 2  статті 5 Закону № 3038-VI    вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.
43. Відповідно до частини 1  статті 16 Закону № 3038-VI  планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
44. Згідно з положеннями частини 1 статті 17 Закону № 3038-VI    генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.
45. Статтями  24,  25 Закону № 3038-VI передбачено, що зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства. 
Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій; режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язків для врахування під час розроблення землевпорядної документації; встановлення режиму забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, зміни адміністративно-територіальних меж до моменту вилучення (викупу) земельних ділянок.
46. Відповідно до частини 2    статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських, приватних інтересів.
47. Згідно зі    статтею 18 Закону № 3038-VI  план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.
48. Частиною 1  статті 21 Закону № 3038-VI передбачено, що    громадським слуханням підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.
49. З огляду на викладене, врахування громадських інтересів при розробленні проектів містобудівної документації має вирішальне значення, оскільки мета містобудування та розроблення на його виконання містобудівної документації, спрямована на формування повноцінного життєвого середовища, забезпечення охорони навколишнього природного оточення, раціонального природокористування та збереження        культурної спадщини.
50. Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що за наявності затвердженого плану зонування території вирішення уповноваженим органом питання видачі будівельного паспорта повинно здійснюватись з урахуванням встановлених ним умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.
51. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №520/8970/18, від 27.02.2020 у справі №640/8241/17 та від 27.04.2020 у справі №820/4112/18.
52. Згідно з частиною 1  статті 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: визначення у встановленому законодавством порядку, відповідно до рішень ради, території, вибір, вилучення (викуп) і надання землі для містобудівних потреб, визначених містобудівною документацією; підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації; встановлення на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність.
53. Відповідно до частини 1  статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
54. Розділ 4 Положення про Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 № 7/15, зі змінами та доповненнями, встановлює сферу повноважень останнього, згідно з яким до його відання належить: аналіз стану містобудування на території міста, організація розробки, погодження, експертизи і забезпечення затвердження у встановленому порядку містобудівних програм, генерального плану та внесення змін до нього, іншої містобудівної документації; забезпечення дотримання законодавства в сфері містобудування, стандартів, норм і правил, затвердженої містобудівної документації; надання забудовникам містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки та будівельних паспортів у відповідності до діючого законодавства.
55. Судами попередніх інстанцій встановлено, що земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташована у зоні садибної житлової забудови та затверджений у 2013 році план зонування території  її цільове призначення не змінював. При цьому суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості додатково перевіряти досліджені судами попередніх інстанцій докази, на підставі яких такі обставини встановлено.
Позивачу повернуто заяву з додатками для отримання будівельного паспорта забудови земельної ділянки, що розташована за вищевказаною адресою, у зв`язку із тим, що не передбачено в плані зонування території м. Харкова розміщення на ній садового будинку, оскільки така розташована у житловій зоні Ж, підзоні: Ж- 1: зона садибної забудови.
56. Суд відхиляє покликання позивача на неврахування розробниками Плану зонування території (зонінг) міста Харкова, затвердженого рішенням Міськради 22 сесії 6 скликання від 27.02.2013 № 1024/13 «Про затвердження плану зонування території (зонінгу) міста Харкова» (зі змінами, затвердженими рішенням 9 сесії 7 скликання Міськради від 26.10.2016 № 396/16), вимог державних стандартів, норм і правил для цього виду містобудівної документації, зокрема ДСТУ-Н Б Б.1.1-12:2011 «Настанова про склад та зміст плану зонування території (Зонінг)», рішень Харківської міської ради щодо даної території, положення Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку інформаційної взаємодії між кадастрами та інформаційними системами» № 483 від 03.06.2013, а також неврахування судами попередніх інстанцій листа Департаменту організаційної роботи Харківської міської ради Харківської області від 23.10.2018 № 832/0/69-18, оскільки на час прийняття оспорюваного у межах даної справи рішення, План зонування був чинним, а тому обов`язковим для виконання як позивачем, так і відповідачем. 
57. Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №520/8970/18 та від 28.10.2019 у справі №820/4909/17 і колегія суддів не вбачає підстав відступати від такої.
58. Одночасно колегія суддів наголошує, що станом на час розгляду Департаментом містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради заяви позивача про видачу будівельного паспорта рішення сесій Харківської міської ради від 27.02.2013 №1024/13 та від 26.10.2016 №396/16, якими затверджено План зонування території (зонінг) міста Харкова, були чинними та, як встановлено судами, не оскаржувалися позивачем; предметом спору у даній справі є виключно визнання дій Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання будівельного паспорта забудови земельної ділянки на будівництво садового будинку по АДРЕСА_1 протиправними та зобов`язання вчинити дії, а відтак суди попередніх інстанцій правильно надали оцінку виключно діям відповідача у межах спірних правовідносин.
59. З огляду на те, що згідно з Планом зонування території м. Харкова земельна ділянка, яка належить позивачу на праві приватної власності і на якій він бажає збудувати садовий будинок, розташована у житловій зоні Ж, підзоні Ж-1: зона садибної забудови, а відтак наявна невідповідність намірів позивача щодо забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні; з урахуванням того, що відповідно до частини другої    статті 13 ЦК України    при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, а згідно з вимогами статті 19 Конституції України суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України, колегія суддів вважає, що оспорюване рішення відповідача прийнято з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
60. Інші доводи, які містяться в касаційній скарзі та поясненнях до неї, висновків судів не спростовують, не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права, а зводяться до переоцінки досліджених судами доказів.
61. Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами  статті 341 КАС України  суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
62. Частиною другою  статті 6 КАС України  передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
63. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
64. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"     суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
65. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
66. Суд у цій справі також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
67. Зважаючи на приписи частини 1    статті 350 КАС України, оскільки при ухваленні судових рішень суди попередніх інстанції порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, відтак суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішень - без змін.
68. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України  судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями    341, 349,    350,    356,    359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   І.В. Желєзний
Судді:                                                                                                            Я.О. Берназюк
                                                                                                     Н.В. Коваленко