ПОСТАНОВА
Іменем України

14 травня 2020 року 
Київ
справа №816/2017/16
адміністративне провадження №К/9901/23203/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів Губської О.А., Калашнікової О.В., 
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області
на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року (у складі головуючого судді Ясиновського І.Г.)
та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді Кононенко З.О., суддів: Бондаря В.О., Калиновського В.А.)
у справі №816/2017/16
за позовом  ОСОБА_1 
до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області,
треті особи: Великобагачанський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області,
про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови.
I. ПРОЦЕДУРА
1.  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, треті особи: Великобагачанський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:
- визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Запорожець Тетяни Юріївни щодо закінчення виконавчого провадження №51456785;
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Запорожець Тетяни Юріївни від 19 жовтня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №51456785.
2. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2017 року, позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 19 жовтня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №51456785. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
3. У поданій касаційній скарзі Управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нову постанову, якою позов залишити без задоволення.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
4. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року у справі №816/4710/15, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління національної поліції в Полтавській області, тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління національної поліції в Полтавській області полковника поліції Бех О.В., Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Великобагачанського районного відділу Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання неправомірним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано наказ начальника УМВС України в Полтавській області полковника міліції Бех О.В. від 6 листопада 2015 року за №625 о/с, в частині звільнення з посади майора міліції ОСОБА_1 помічника начальника-оперативного чергового штабу Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області у запас за пунктом 64 підпунктом "г" (через скорочення штатів);
- поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника начальника-оперативного чергового штабу Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області з 7 листопада 2015 року.
- зобов`язано Великобагачанський районний відділ Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 7 листопада 2015 року по день поновлення на посаді. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Звернуто до негайного виконання постанову в частині поновлення на посаді.
5. 13 червня 2016 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у вказаній справі, який подано із заявою на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, на підставі якого останнім відкрито виконавче провадження №51456785, про що винесено постанову від 21 червня 2016 року.
6. Листом від 29 липня 2016 року № 21 Великобагачанський РВ УМВС України в Полтавській області повідомив відповідача про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року у справі №816/4710/15 в частині виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, на підтвердження чого долучено довідку про розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 7 листопада 2015 року по 24 лютого 2016 року та платіжні доручення.
7. Спірною постановою від 19 жовтня 2016 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України "Про виконавче провадження".
8. Вважаючи незаконними зазначене рішення, дії відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.
9. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з незаконності спірної постанови відповідача, оскільки Великобагачанський районний відділ Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області повністю не виконав судове рішення в частині нарахування та виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу по дату поновлення позивача на посаді, а отже були відсутні підстави для закриття виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
10.          Управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки на його думку судами допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
11.          Зазначає, що на виконання судового рішення ОСОБА_1 було нараховано і виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 7 листопада 2015 року по 24 лютого 2016 року, тобто по день його поновлення на посаді постановою суду.
12.          У цьому випадку, вказує скаржник, у виконавчому документі визначено наступний спосіб та порядок виконання рішення: «зобов`язати Великобагачанський районний відділ Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 7 листопада 2015 року по день поновлення на посаді».
13.          Управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області вважає, що під днем поновлення на посаді суд мав на увазі саме день ухвалення судового рішення про поновлення на посаді.
14.          Також скаржник звертає увагу, що судове рішення, на підставі якого видано виконавчий лист №816/4710/15, фактично не може стосуватись правовідносин, які виникли після його ухвалення.
15.          Посилається на правову позицію Верховного Суду України, яку взяв до уваги державний виконавець під час винесення спірної постанови про закінчення виконавчого провадження від 19 жовтня 2016 року, з приводу того, що заробітна плата за час вимушеного прогулу може бути стягнута судом виключно по день ухвалення судового рішення.
16.          Отже, зазначає скаржник, державний виконавець дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що у виконавчому документі під днем поновлення позивача на посаді суд мав на увазі саме поновлення позивача на посаді 24 лютого 2016 року.
17.          У запереченнях на касаційну скаргу позивач не погоджується з нею, вважає її необґрунтованою, тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
18.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
19.          Спірні правовідносини у справі, що розглядається, склались з приводу виконання судового рішення в частині нарахування та виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу по дату поновлення позивача на посаді, а отже чи були у державного виконавця підстави для закриття виконавчого провадження, у зв`язку з цим.
20.          Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, чинного на час виникнення спірних правовідносин.
21.          Відповідно до статті 1 зазначеного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
22.          За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
23.          Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
24.          Як встановлено судами та зазначалось, спірна постанова про закінчення виконавчого провадження від 19 жовтня 2016 року винесена саме відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» з тієї підстави, що боржник виконав судове рішення, яке підлягало примусовому виконанню.
25.          Так, листом боржника №21 від 29 липня 2016 року повідомлено державного виконавця про виконання рішення суду та надано копії платіжних доручень від 29 червня 2016 року, згідно з якими стягувачу нараховано та проведено виплату 11022,82 грн за час вимушеного прогулу з 7 листопада 2015 року по 24 лютого 2016 року.
26.          Поряд з цим в резолютивній частині судового рішення, яке підлягало негайному виконанню в межах виконавчого провадження №51456785, зобов`язано Великобагачанський районний відділ Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 7 листопада 2015 року саме по день поновлення на посаді.
27.          Судами встановлено, що не заперечується і учасниками справу, ОСОБА_1 поновлено на займаній посаді 24 січня 2017 року відповідно до Наказу Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 686 о/с.
28.          Відповідно станом на дату винесення спірної постанови (19 жовтня 2016 року) у відповідача не було доказів на підтвердження поновлення ОСОБА_1 на посаді і проведення нарахування та виплати грошового забезпечення по дату такого поновлення, про що обґрунтовано вказано судом першої інстанції, а отже й не було підстав стверджувати, що йому нараховано та виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 7 листопада 2015 року по день поновлення на посаді.
29.          Наведене в свою чергу свідчить про передчасність закінчення виконавчого провадження №51456785 відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» з тієї підстави, що боржник виконав судове рішення, яке підлягало примусовому виконанню. 
30.          Посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду України, яким, на його думку, не відповідає судове рішення, що підлягало примусовому виконанню, та які були враховані державним виконавцем, не заслуговує на увагу, оскільки суди в межах цього спору позбавлені процесуальної можливості давати оцінку судовому рішенню, яке набрало законної сили та підлягає виконанню. Переоцінка чи тлумачення постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року у справі №816/4710/15 в межах цього спору є недопустимим.
31.          Водночас незгода з судовим рішенням може бути підставою для його оскарження у порядку, визначеному процесуальним Законом.
32.          Питання, пов`язані з виникненням труднощів з виконання судового рішення чи його незрозумілістю, зокрема, в частині визначення дати, яку слід вважати днем поновлення позивача на посаді, а отже й по яку дату належить нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 , вирішуються шляхом роз`яснення або встановлення способу виконання рішення суду.
33.          При цьому ініціатором таких процесуальних дій може бути учасник справи, якому незрозуміле рішення суду або, який вважає, що спосіб чи порядок виконання рішення суду повинні бути змінені, чи державний виконавець.
34.          Аналогічні за своєю суттю висновки зроблено Верховним Судом у справі 760/12450/16-а (постанова від 10 жовтня 2019 року).
35.          За наведених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли законного та обґрунтованого висновку про те, що у відповідача були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження, а тому відповідна постанова від 19 жовтня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №51456785 є протиправною й обґрунтовано скасована судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції.
36.          Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для частково задоволення позову.
37.          Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
38.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 350, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2017 року у справі №816/2017/16 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська 
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду