ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«22» травня 2020 року
м. Харків
справа № 626/107/20-ц
провадження № 22ц/818/3064/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б., 
учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 19 березня 2020 року в складі судді Дудченко В.О.
                                       в с т а н о в и в:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та дружину.

Позовна заява мотивована тим, що з 06 лютого 2018 року вона з ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, на протязі останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Їхній син проживає разом із нею та знаходиться на повному її утриманні.

Вказала, що відповідач не піклується про дитину та в добровільному порядку матеріальну допомогу не надає; є здоровим та працездатним; інших утриманців не має; є фізичною особою-підприємцем та отримує значний дохід близько 488 950,00 грн за рік, тому вважала, що для забезпечення інтересів дитини необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина в розмірі 8000,00 грн. Відповідач має у власності квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль HYUNDAI SONATA, державний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, що свідчить про наявність у нього коштів і можливість утримувати свого сина, а тому він може сплачувати такий розмір аліментів.

Зазначила, що на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку і отримує державну допомогу в розмірі 860,00 грн, що значно менше прожиткового мінімуму і відповідно вона потребує матеріальної допомоги на своє утримання в розмірі 2102,00 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8000,00 грн, щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення сином повноліття; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2102,00 грн, щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення сином трирічного віку.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 19 березня 2020 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн, щомісяця, починаючи з 21 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн, щомісяця, починаючи з 21 січня 2020 року до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840,80 грн на користь держави.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати в частині відмови у стягненні аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 в сумі 8000,00 грн, і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги позовної заяви. При цьому зазначила, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що визначений судом розмір стягнутих з нього аліментів на утримання дитини не відповідає інтересам дитини, оскільки згідно статистичних даних по Красноградському району Харківської області на час розгляду справи середній розмір заробітної плати становить 11 790,00 грн, з якого здійснюється розрахунок щодо сплати аліментів на непрацюючих осіб та розраховуючи 1/3 частку від доходу на одну дитину становить 3930,00 грн, тому особа, яка здійснює підприємницьку діяльність та отримує дохід має можливість сплачувати більше ніж 2000,00 грн, принаймні не менше 3930,00 грн.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 2000,00 грн, який є достатнім для забезпечення потреб дитини та який відповідач може надавати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 06 лютого 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4,5).

ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані та проживають разом за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9).

Із довідки Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області від 23 грудня 2019 року № 02-21/8620 вбачається, що станом на 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні, отримує державну допомогу при народженні дитини (а.с.10).

Як вбачається з довідки Управління праці та соціального захисту населення в Красноградському районі Харківської області від 23 грудня 2019 року № 01-34/8594 ОСОБА_1 отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини в розмірі 860,00 грн, а всього з червня 2019 року по листопад 2019 року отримала 5160,00 грн (а.с.11).

Із повідомлення Головного управління ДПС в Харківській області № 5623/ФОП/20-40-57-12-13 від 18 березня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 01 листопада 2016 року та відповідно до ОК України здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування. Згідно наданої податкової звітності дохід склав: за 2019 рік – 173 000,00 грн, за січень-лютий 2020 року – 28 000,00 грн (а.с.45).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини (далі - Конвенція ООН про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченого статтею 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини.

Відповідно до статті 80 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:  стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.  Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01 січня 2020 року – 1779,00 грн, з 01 липня – 1859,00 грн, з 01 грудня – 1921,00 грн.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку з утримання дитини не досягнуто, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 2000,00 грн, який з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

Задовольняючи позов частково та стягуючи аліменти на утримання сина в розмірі 2000,00 грн щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції правильно виходив із того, що  ОСОБА_2 є працездатною людиною і як батько зобов`язаний матеріально утримувати свою дитину, забезпечивши її мінімально необхідними благами, які потрібні для її життя та виховання, однак не надає такої матеріальної допомоги на утримання дитини, ухиляється від обов`язку по утриманню своєї дитини. При цьому, суд першої інстанції врахував стан здоров`я та матеріальне становище сторін та дитини. 

При цьому, суд виходить з необхідності забезпечення права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Під час розгляду справи позивачка не довела, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на дитину не відповідає її потребам.

Оскаржуване судове рішення в частині стягнення аліментів на утримання сина у вищевказаному розмірі ухвалено з урахуванням розміру доходів відповідача, його стану здоров`я. 

Водночас, у разі зміни майнового стану чи стану здоров`я платника аліментів ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернення до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних з нього аліментів. 

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, та її апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 19 березня 2020 року – залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина 

Повний текст постанови складено 22 травня 2020 року