Єдиний унікальний номер 243/12199/19 
Номер провадження 22-ц/804/1152/20        

               
ПОСТАНОВА      
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И 

05 травня 2020 року                                                                  м. Бахмут
                                     
Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.,
за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 243/12199/19 за позовом ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати та виплатити страхові виплати, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2020 року (суддя Пронін С.Г., повний текст рішення складено 20 січня 2020 року), 

в с т а н о в и в :

21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати та виплатити страхові виплати, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області помер батько позивачки ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 на шахті «Зуївська» отримав професійну травму, внаслідок чого йому було встановлено втрату 50% працездатності та третю групу інвалідності, та призначено відповідні страхові виплати. До початку проведення антитерористичної операції у Донецькій області ОСОБА_2 перебував на обліку у Макіївському міському відділенні у Совєтському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та щомісячно отримував страхові виплати. 24 грудня 2014 року батько позивачки перемістився з тимчасово не підконтрольної органам державної влади України території до м. Костянтинівка Донецької області, отримав довідку внутрішньо переміщеної особи та став на облік у Костянтинівському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, де у період з жовтня 2014 року по червень 2016 року отримував щомісячні страхові виплати, нарахування яких 01 липня 2016 року йому було припинено через закінчення терміну дії вищезазначеної довідки внутрішньо перемішеної особи. В зв`язку з тим, що позивачка вказане припинення нарахування страхових виплат її батьку вважає неправомірним, а також приймаючи до уваги, що до складу спадщини, що відкрилась після смерті її батька, відповідно до ст. 1227 ЦК України входять, у тому числі, суми відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, просила суд зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати і виплатити їй недоотримані за життя її батьком ОСОБА_2 страхові виплати за період з червня 2016 року по день його смерті , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати та виплатити страхові виплати, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, відмовлено.
З вказаним рішенням не погодилася позивачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не оцінив фактичні обставини справи з врахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України мають залишитися ефективними та не ставити людину в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати свої права. Вважає, що батько не мусив переміщатися з території України для звернення про продовження страхових виплат, відсутність такого звернення не є підставою припинення виплат.    
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм матеріального та процесуального права, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Позивачка ОСОБА_1 та її представник Лендьєл С.М. , яка діє на підставі ордеру, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву, згідно якої просять справу розглянути за їх відсутності.
Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23 квітня 1974 року позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 з 24 грудня 2014 року перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа та фактично проживав у м. Костянтинівка Донецької області, про що свідчить довідка Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради № 01-22-3395-10 від 13 листопада 2018 року.
ОСОБА_2 було встановлено інвалідність третьої групи безстроково та втрату 50% працездатності, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 та довідками серії 2-18 АВ № 120558 від 25 липня 2002 року і серії МСЕ № 060268 від 25 липня 2002 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 31 жовтня 2018 року.
15 квітня 2019 року державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Волобуєвим О.В. позивачці ОСОБА_1 було видане зареєстроване в реєстрі за № 3-182 свідоцтво про право на спадщину за законом, до складу якої входить недоодержана за життя померлим ОСОБА_2 пенсія за період з 01 березня 2016 року по 30 вересня 2018 року у сумі 130533,76 грн., належна йому на підставі листа Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області № 17024/05/14-50 від 22 листопада 2018 року.
З листа Слов`янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області № 04-21/1861 від 11 червня 2019 року і листа Костянтинівського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  № 01-2.2/1214 від 23 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 до жовтня 2014 року перебував на обліку у Макіївському міському відділенні у Совєтському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, а в період з жовтня 2014 року по червень 2016 року у Костянтинівському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, де з жовтня 2014 року по травень 2015 року, у липні 2015 року та з квітня 2016 року по червень 2016 року отримував щомісячні страхові виплати, нарахування та виплата яких, починаючи з 01 липня 2016 року, була припинена у зв`язку з закінченням терміну довідки внутрішньо переміщеної особи. ОСОБА_2 з червня 2016 року по день своєї смерті до відділень Фонду за продовженням раніше нарахованих йому щомісячних страхових виплат не звертався, в зв`язку з чим з 01 липня 2016 року відповідні страхові виплати йому і не нараховувались, а станом на 01 липня 2019 року заборгованість за страховими виплатами у Костянтинівського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області Фонду соціального страхування України перед ОСОБА_2 відсутня.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не був внутрішньо переміщеною особою, з червня 2016 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку у Фонді не перебував і не зверталася до відповідача із заявою про продовження раніше призначених  страхових виплат, дії Фонду щодо припинення щомісячних страхових виплат у судовому порядку не оскаржував.
З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року  № 1105-XIV (в редакції Закону від 28 грудня 2014 року № 77-VIII) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Згідно з частинами четвертою і сьомою статті 47  Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.
Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».
Частиною 10 цієї статті визначено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частинами 3, 4 статті 1219 ЦК України визначено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Згідно зі статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. 
Отже, аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України і статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» свідчить про те, що законодавець передбачив можливість спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної суми відшкодування (страхових виплат).
Підстави припинення страхових виплат встановлені статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VIII): 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в червні 2016 року було  припинено нарахування страхових виплат ОСОБА_2 . Проте ОСОБА_2 за життя не зверталася із заявою про відновлення своїх страхових виплат; не оскаржував в установленому порядку дії відповідача щодо припинення нарахування страхових виплат. Судове рішення про визнання дій Фонду протиправними та зобов`язання його вчинити певні дії не ухвалювалось.
Відповідно до частини 1 статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. 
Таким чином, у разі припинення Фондом нарахування раніше призначених спадкодавцеві страхових виплат, а також не оскарження останнім в установленому порядку таких дій, до складу спадщини не входять  права на страхові виплати,  що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.
Спадщина, на яку видано свідоцтво позивачці, складається з недоотриманої пенсії в Управлінні Пенсійного фонду України. В зазначеному свідоцтві відсутне спадкове майно у вигляді страхових виплат.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд першої інстанції, сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, ухвалою від 23 жовтня 2019 року задовольнив клопотання позивачки про витребування доказів від відповідача, а саме: довідку  розрахунку недоотриманих ОСОБА_2 щомісячних страхових виплат.
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області у відзиві на позовну заяву зазначило, що за спірний період відсутні суми, які належали спадкодавцю за життя.
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оскільки позивачкою не подано доказів на підтвердження належності спадкодавцеві суми страхових виплат з червня 2016 року по 26 вересня 2018 року, яка залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю, суд апеляційної інстанції з урахуванням положень статей 1218, 1219, 1227 ЦК України і статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», правовий аналіз яких свідчить про те, що до складу спадщини входить сума страхових виплат, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя, дійшов висновку про відсутність у спадкоємця права на отримання суми страхових виплат за вказаний період.
Діючим законодавством не передбачено право спадкоємця на звернення до суду зі скаргою про визнання дій, що стосуються спадкодавця,  протиправними.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення права позивачки  на отримання у якості спадкового майна суми страхових виплат, що не були нараховані, не є прийнятним.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновку суду по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.
Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 05 травня 2020 року.

Судді                                                                                І.В. Кішкіна

                                                                                          Л.П. Никифоряк

                                                                                          Г.В. Новікова