Ухвала
іменем України 
27 березня 2020 року
м. Київ
Провадження № 51-1282 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        Ємця О.П.,
суддів                                    Кишакевича Л.Ю., Щепоткіної В.В.,
розглянувши касаційну скаргу адвоката Дячука Павла Миколайовича в інтересах виправданого ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року,
встановив:
Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 6 березня 2017 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 липня 2019 року частково задоволено заяву адвоката Дячука П.М. про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування, прокуратури і суду, про списання Державною казначейською службою України з Державного бюджету на користь виправданого ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності а також витрат на правову допомогу.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року зазначене судове рішення скасовано, провадження за заявою про відшкодування шкоди закрито.
Не погодившись з таким рішенням, адвокат Дячук П.М., який діє в інтересах виправданого ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду. Свої вимоги мотивує тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про відшкодування шкоди, завданої  неправомірними діями органу досудового розслідування, прокуратури і суду, в порядку, визначеному КПК України.  
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, Верховний Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі. 
У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства між собою, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне. 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. 
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 1176 ЦК Українивстановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. 
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України      № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Частиною другою статті 1 вказаного Законувстановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального  правопорушення,  відсутністю  у  діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.
Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
У п. 17 статті 42 КПК Україниміститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися. 
Згідно ст. 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.
Порядок відшкодування такої шкоди врегульовано ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 
За таких обставин, доводи адвоката щодо необхідності розгляду його заяви у відповідності до КПК України, є неспроможними, оскільки норми цього Кодексу прямо не встановлюють порядок розгляду таких заяв.
Внаслідок закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій; моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме, статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Врахувавши зазначені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що питання  про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування, прокуратури і суду, підлягає розгляду саме в порядку, визначеному вказаними нормативними актами.
При цьому апеляційний суд правильно звернув увагу на наявність безспірного права виправданого ОСОБА_1 звернутись до суду із позовною заявою в порядку цивільного судочинства задля захисту його законних прав і інтересів.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2  ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
 постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Дячука Павла Миколайовича в інтересах виправданого ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді

О.П. Ємець                              Л.Ю. Кишакевич                      В.В. Щепоткіна