ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" червня 2020 р.           Справа№ 911/996/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Ткаченка Б.О. 
          Суліма  В.В. 
 
секретар судового засідання: Вайнер Є.І.
за участю представників сторін: згідно      з протоколом судового засідання від 17.06.2020
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.04.2020 про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову
у справі № 911/996/20 (головуючий суддя - Саванчук С.О.)
за позовом ОСОБА_1 
до приватного нотаріуса Київського обласного нотаріального округу Теплюк Галини Михайлівни
про визнання протиправними дій, скасування реєстраційної дії та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.04.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено повністю.
Ухвала місцевого господарського суду обґрунтована тим, що заборона державної реєстрації рішень загальних зборів товариства за змістом є тотожною задоволенню позовних вимог, що прямо суперечить пункту 1 частини 5 та частині 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятою ухвалою,   ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області у справі № 911/996/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким вжити заходи забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.
Скаржник стверджує, що у зв`язку з тим, що розгляд справи може зайняти тривалий час, тому для відновлення порушеного права та інтересу позивача, необхідно вжити заходи забезпечення позову, оскільки у випадку задоволення позовних вимог, можуть виникнути перешкоди при виконанні рішення та позивач змушений буде звертатися з позовом про скасування реєстраційних дій.
На думку апелянта, заходи не є тотожними з позовними вимогами, оскільки у випадку заборони проведення реєстраційної дії буде призупинено реалізацію рішень загальних зборів лише в частині, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відомості у вказаного реєстрі є офіційними даними, можуть використовуватися всіма особами, а їх скасування є тривалою процедурою та зумовлює звернення до суду.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті 

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2020 справу №911/996/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.04.2020 у справі №911/996/20 та розгляд апеляційної скарги призначено на 17.06.2020.

Явка представників сторін

Відповідач у судове засідання, призначене на 17.06.2020, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням, наявним у матеріалах справи.
Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначеного представника за наявними у справі матеріалами.

Позиції учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 17.06.2020 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким вжити заходи забезпечення позову.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до приватного нотаріуса Київського обласного нотаріального округу Теплюк Галини Михайлівни про визнання протиправними дій, скасування реєстраційної дії та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що у зв`язку з проведенням оскаржуваної реєстраційної дії, відомості внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі реєстраційної дії щодо ТОВ "Волошкове поле" є недостовірними, що суперечить положенням статей 4, 7, 9, 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб,  фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".
Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову, в якій просив заборони державним реєстраторам, визначеним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", вчиняти/здійснювати/проводити будь-які реєстраційні дії щодо відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Волошкове поле" (07444, Київська обл., Броварський район, с. Світильня, код ЄДРПОУ 35125172).
Заява про забезпечення позову мотивована неможливістю відновлення становища, що існувало до вчинення оскаржуваних реєстраційних дій, у разі задоволення позову. Змістом заходів забезпечення позову, що заявляються, є заборона вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо товариства у майбутньому.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.04.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено повністю.
Ухвала місцевого господарського суду обґрунтована тим, що заборона державної реєстрації рішень загальних зборів товариства за змістом є тотожною задоволенню позовних вимог, що прямо суперечить пункту 1 частини 5 та частині 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 15 Цивільного кодексу України   передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Згідно з частиною 1   статті 16 Цивільного кодексу України   кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
З урахуванням наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів. Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом спору у позові є визнання протиправними дій, скасування реєстраційної дії та зобов`язання вчинити дії приватним нотаріусом щодо вчинення нею реєстраційної дії про включення ОСОБА_2 (спадкоємця учасника товариста) до складу учасників. 
Згідно зі   статтею 136 Господарського процесуального кодексу України   господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених   статтею 137 цього Кодексу   заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. 
Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених   статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Згідно з частинами 9, 10 статті 137 Господарського процесуального кодексу України суд, який вирішує спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, права акціонера (учасника), реалізація яких залежить від відносної вартості акцій (розміру частки) в статутному капіталі товариства, може постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом встановлення заборони на внесення змін до статуту цього товариства щодо розміру статутного капіталу. Заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства, зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.
Відповідно до частини 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Заява про забезпечення позову мотивована неможливістю відновлення становища, що існувало до вчинення оскаржуваних реєстраційних дій, у разі задоволення позову. Змістом заходів забезпечення позову, що заявляються, є заборона вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо товариства у майбутньому.
Колегія суддів погоджується з судом першої інтанції, що заявником не надано до суду доказів на підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а також того, що невжиття заходів до забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів позивача, а заборона вчиняти дії стосується не лише корпоративних прав учасника товариства, оскільки вказані заборони стосуються юридичної особи у цілому. Тобто, обмеження діяльності господарського товариства може призвести до реальних збитків або упущеної вигоди як самого товариства, так і окремих його учасників, з огляду на обсяг дій, що заявлені до заборони. 
Отже, у разі задоволення вказаної заяви, може бути порушена збалансованість інтересів сторін, при цьому, можливість зустрічного забезпечення позивачем заперечується, що унеможливлює гарантувати забезпечення відшкодування можливих збитків.
Слід зазначити, що від самих реєстраційних дій, що є предметом забезпечення позову, не залежить можливість виконання, у подальшому, рішення суду в даній справі, у разі задоволення позовних вимог.
Обгрунтування заяви необхідністю проведення додаткових реєстраційних дій у разі задоволення позову у справі не свідчить про наявність у подальшому перешкод для виконання рішення у даній справі чи значного ускладнення відновлення попереднього становища, що є метою вжиття заходів до забезпечення позову, крім того, державна реєстрація не являє собою юридичного факту, а є лише засобом засвідчення державою юридичних фактів, що вже відбулись, шляхом їх офіційного визнання.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборона державної реєстрації рішень загальних зборів товариства у зв`язку з участю в них учасника, державна реєстрація якого оскаржується, за змістом є тотожною задоволенню позовних вимог, що прямо суперечить частині 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, заява суперечить пункту 1 частини 5 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.
Відповідно до частини 1 статті 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Заявником заявлено, що відсутні підстави для його пропозицій щодо зустрічного забезпечення, з огляду на беззаперечну неможливість завдання товариству збитків такими заходами забезпечення позову, натомість, суд першої інстанції  правомірно не погодився з такими висновками заявника, з огляду на визначені ним заходи забезпечення позову - заборону проведення усіх без виключення реєстраційних дій щодо товариства. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, з огляду на безпідставність та необгрунтовність доводів викладених у вказаній заяві. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду прийнята у відповідності з вимогами процесуального права, підстав її скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.04.2020 у справі № 911/996/20 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду Київської області від 22.04.2020 у справі № 911/996/20     слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.       129,       255,       269,       270,       271,       п. 1 ч. 1 ст. 275,       276,       282       Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                     П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.04.2020 у справі № 911/996/20   залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 22.04.2020 у справі № 911/996/20  залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на   ОСОБА_1 .
4. Матеріали справи №911/996/20  повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню згідно зі статтею 255, пункту 2 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.06.2020. 

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                Б.О. Ткаченко

                                                                                В.В. Сулім