ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1643/20 Справа № 199/12397/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року        
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Варенко О.П., Городничої В.С.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИЛА:
В листопаді 2013 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Заочне рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від               09 грудня 2013 року позовні вимоги  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1  про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей — задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 листопада 2013 року та до досягнення дітьми повноліття.
       Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 229,40 грн.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року у цивільній справі №199/12397/13 по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. 
Відзивів на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач є батьком неповнолітніх  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зобов`язаний утримувати дітей до їх повноліття.
Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що з 06.05.2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом РАГС Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №185 (а.с.4). 
       Сторони від шлюбу мають доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7).
       Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
       Статтею 181 Сімейного Кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       З матеріалів справи вбачається, що у своїй позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що на час звернення з даним позовом до суду вона та відповідач мешкають разом та їх доньки, що мешкають з ними знаходяться на повному утриманні позивачки.
Проте, зазначене не відповідає дійсності, з огляду на наступне.
Згідно з письмовими поясненнями сусідів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які засвідчені підписом та печаткою голови квартального комітету №31 ОСОБА_8 вбачається, що починаючи з 10.10.2013 року ОСОБА_2 перестала проживати разом з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 74, 75, 76).
З наданої довідки №119556 голови квартального комітету №31 від 26.09.2019 року встановлено, що донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 з дня народження та по ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 68).
З наданої довідки №119556 голови квартального комітету №31 від 26.09.2019 року встановлено, що донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала за адресою: АДРЕСА_1 з дня народження та по ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 72).
Отже, доньки  ОСОБА_1 проживали разом з відповідачем та перебували на його утриманні.
Разом з тим, в період з 01.09.2015 року по 30.06.2018 року донька ОСОБА_9 навчалась в державному навчальному закладі “Дніпровський технологічно-економічний коледж”, що підтверджується довідкою №64 від 25.09.2019 року (а.с. 69) та характеристикою (а.с. 70), в якій вказано, що ОСОБА_3 проживала за адресою АДРЕСА_1 та відповідно перебувала на утриманні батька. 
В період з 01.09.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 донька ОСОБА_10 навчалась в закладі освіти “Середня загальноосвітня школа №116“ Дніпровської міської ради, що підтверджується довідкою №179 від 24.09.2019 року (а.с. 73) та доводить те, що остання проживала за адресою АДРЕСА_1 разом з батьком та перебувала на його утриманні.
Отже, твердження позивача про те, що діти проживали разом з нею та були на її утриманні, в результаті чого вона мала право на стягнення аліментів з відповідача, спростовуються наведеними вище доказами і поясненнями свідків.
Окрім того, лише 21.07.2019 року позивач отримала рішення суду від 09.12.2013 року, тобто через шість років після ухвалення оскаржуваного рішення суду.
Тобто, протягом шести років з 2013 -2019 роки ОСОБА_2 не мала майнових претензій до відповідача з приводу сплати аліментів на дітей, що також в свою чергу доводить те, що діти проживали разом з батьком ОСОБА_1 , який їх й утримував.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1  підлягає задоволенню, а заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1  про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей – відмовити.
       На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником. 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів,-
       
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — задовольнити.
Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року - скасувати. 
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1  про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей – відмовити.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко 

                                                                В.С.Городнича