Номер провадження: 22-ц/813/4536/20 
Номер справи місцевого суду: 495/9166/17
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Черевко П. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Черевка П.М.,
суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М., 
за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про  позбавлення батьківських прав,
встановив:

14.11.2017 року ОСОБА_1   звернувся до суду з зазначеним позовом.
В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що перебував з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2015 року, від якої має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2016 року з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/, починаючи з 16.03.2016 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
На підставі вказаного рішення і виконавчого листа ДВС було відкрито виконавче провадження та він сплачує аліменти до теперішнього часу шляхом переводу суми аліментів адміністрацією підприємства, де працює, на адресу відповідача. Заборгованості по сплаті аліментів не має. 
Однак, 11.10.2017 року у зв`язку із неналежним утриманням сина його матір`ю, відповідачем по справі, ОСОБА_2 службою по справам дітей Білгород-Дністровської міської ради дитина була вилучена у матері та передана на утримання та виховання батька дитини, і на даний час дитина проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні. 
Він повністю забезпечує дитину усім необхідним. 
Відповідач не приймає жодної участі в утриманні та вихованні дитини, не створила належні умови для проживання дитини. 
У приватному будинку, де проживала дитина, відімкнене електропостачання, приміщення потребує капітального ремонту, стелля напівобвалена, стіни обідрані, підлога місцями зірвана, старі поламані меблі, по підлозі розкиданий одяг та сміття. 
Згідно з висновком комісії, яка прибула на місце за телефонним повідомленням про знаходження малолітнього ОСОБА_4 на підвіконні одного, без нагляду дорослих, зазначено, в приміщенні, де знаходилась дитина було дуже брудно, холодно, дитина напівроздягнена та брудна, сама в будинку. Поліцією було складено відповідний протокол. 
За час проживання дитини разом з батьком, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, тривалий час не приймає участі у його утриманні та вихованні, оскільки не працює та не має жодного доходу, тобто утриманням сина не займалася та не займається, станом здоров`я та його розвитком не цікавиться. За місцем проживання характеризується негативно.
Посилаючись на ці обставини, на підставі ст.ст.164, 165 СК України ОСОБА_1 просив позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2019 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про  позбавлення батьківських прав - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду,   ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції від 20.05.2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. 
За змістом ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.02.2015 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . В теперішній час разом не проживають.
Від вказаного шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 . 
31.03.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області  було ухвалено рішення,  згідно з яким задоволено позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.03.2016 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.05.2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до  ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в розмірі  551,20 грн. на користь держави. 
Позивач у позові зазначав, що заборгованості по сплаті аліментів він не має, завжди своєчасно перераховував аліменти з половини свого заробітку на утримання дитини та дружини. В той час, як матір дитини витрачала вказані кошти здебільшого лише на себе, за дитиною не доглядає.
Згідно з рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 28.02.2018 року з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку /доходу/. Позивач від сплати аліментів звільнений.
На теперішній час, відповідно до довідки-розрахунку заборгованість відповідача по несплаті аліментів становить 12 місяців.
Відповідно до довідки Білгород - Дністровського міськрайонного ВДВС від 01.10.2018 року № 30828/16-27, в травні місяці 2018 року виконавче провадження закінчено на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.12.2017 року щодо звільнення боржника ОСОБА_1 від сплати аліментів.
10.11.2017 року директору МЦСССДМ у телефонному режимі було повідомлено, що малолітній ОСОБА_4 сидить на підвіконні, один без нагляду дорослих. Здійснено екстрений виїзд за адресою проживання. 
Так, згідно з актом обстеження умов проживання від 11.10.2017 року було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_2 . 
Умови проживання: приватний будинок, у якому відключене електропостачання. Приміщення потребує капітального ремонту. Стеля напівобвалена, стіни обідрані, підлога місцями зірвана. Водопостачання централізоване, опалення пічне. В будинку старі поламані меблі, на підлозі розкиданий одяг та сміття, на підлозі стоїть миска з сечею. Не створені умови для проживання дитини. Дитина напівроздягнена та брудна, сама в будинку в одязі, промоченому сечею.  Поліцією було складено протокол. 
Допитана в якості свідка ОСОБА_5 , яка є сестрою відповідача, пояснила, що ОСОБА_2 неорганізована та безвідповідальна. Проводить час в кругу осіб, схильних до вживання алкогольних напоїв. До своєї дитини ОСОБА_4 відноситься дуже погано. Отримуючи аліменти від батька дитини, здебільшого витрачає їх на себе. За дитиною не доглядає, залишає його самого вдома, будинок не обігрівається, світла у ньому немає, водопостачання відключено за несплату. ОСОБА_2 має двох дочок під попереднього шлюбу, по відношенню до яких вона позбавлена батьківських прав.
У відповідності до довідки №28 від 02.11.2017 року, складеної КП «ЖЕО №1», ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Син ОСОБА_4 , 2015 р.н., мешкає біля батька та знаходиться на його утриманні, згідно з актом підтвердження сусідів. 
Не погоджуючись  з позовними вимогами позивача, відповідач надала до справи довідку - інформацію №20 від 10.09.2018 року, відповідно до якої у дитячий садок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приходив охайно вдягненим, його приводила мати ОСОБА_2 . Починаючи з листопада 2017 року, дитиною почав займатися тато ОСОБА_1 , а мати відвідувала дитину у дошкільному закладі. Зараз хлопчик відвідує другу молодшу групу №11; лист виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 31.10.2018 року, відповідно до якого, розглянуто звернення ОСОБА_2 та повідомлено їй наступне, ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина відвідує дитячий садок № 3 «Дзвіночок».
ОСОБА_1 запрошений до МЦСССДМ, з ним проведено бесіду щодо відповідального виконання батьківських обов`язків, налагодження відносин з матір`ю дитини, з метою формування емоційно-стабільної, життєздатної, творчо-орієнтованої особистості дитини.
В ході бесіди ОСОБА_1 завірив спеціалістів, що не перешкоджає і в подальшому не буде перешкоджати в спілкуванні ОСОБА_6 з його матір`ю, відповідно до домовленості, щосереди відвідувати дитину на території дитячого садка № 3.
Однак, як встановлено в ході судового розгляду справи та підтверджується приєднаною до справи представником третьої особи довідки-інформації, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11.12.2018 року дитячий заклад не відвідує.
Позивачем в ході судового розгляду справи підтверджено, що він перешкоджає у спілкуванні дитини з матір`ю, оскільки вважає, що матір дитини необхідно позбавити батьківських прав та заборонити зовсім спілкуватися з дитиною. 
Згідно з висновком виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради як органу опіки та піклування № 32/1203 від 22.05.2018 року, доцільно та в інтересах дитини позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У відповідності до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.
Так,  мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. 
Пунктами  15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її  утримують, та  ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Відповідно до п.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не погодитися з висновком виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради як органу опіки та піклування №32/1203 від 22.05.2018 року в частині того, що доцільно в інтересах неповнолітньої дитини позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він є недостатньо обґрунтованим, тому не може відповідати інтересам неповнолітньої дитини, оскільки вказаний висновок був складений 23.05.2018 року та на теперішній час обставини, які слугували підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, змінилися, однак не були враховані у вказаному висновку. 
Як видно з долучених до матеріалів справи довідки-інформації, листа від 31.10.2018 року виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради на ім`я ОСОБА_2 , мати в теперішній час здійснює всі дії щодо можливості бачитися з дитиною, бажає приймати участь у її вихованні, однак позивач перешкоджає їй в цьому.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, того що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її  утримують, та  ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд правильно вважав, що в теперішній час відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. 

Апеляційний суд погоджується із такими висновками районного суду, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, вони зводяться до незгоди із судовим рішенням у справі. 
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що аргументи апеляційної скарги є безпідставними та не можуть слугувати правовими підставами для скасування судового рішення, оскільки судом під час розгляду справи всебічно і повно досліджено та оцінено усі надані сторонами докази, з урахуванням вимог та заперечень сторін вірно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, а тому будь-яких протиріч між висновками суду про права та взаємовідносини сторін і встановленими судом фактами не вбачається, судом в повному обсязі встановлено і досліджено предмет доказування у даній справі, виходячи з тих доказів, які надавалися сторонами у справі.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 травня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.03.2020 року. 

Головуючий                                                                П.М. Черевко

Судді:                                                     А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький