ПОСТАНОВА
Іменем України

11 червня 2020 року 
Київ
справа №803/1817/16

адміністративне провадження №К/9901/31801/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 (судді:           Гулид Р.М. (головуючий), Кузьмич С.М., Улицький В.З.) у справі №803/1817/16 за позовом Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,
У С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Луцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській (далі - позивач, контролюючий орган) звернулась до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач, Підприємець) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна Підприємця.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не допустив посадових контролюючого органу до проведення планової виїзної документальної перевірки 28.11.2016, 29.11.2016, та щоденно з 06.12.2016 по 09.12.2016, у зв`язку з чим 12.12.2016 на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті  94 Податкового кодексу України прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . У зв`язку з зазначеним контролюючий орган просить підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна Підприємця.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
3. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2017 позов задоволено, підтверджено обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , застосованого рішенням Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 12.12.2016.
Рішення обґрунтовано тим, що оскільки позивачем не було допущено посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, то відповідно контролюючий орган правомірно застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків Підприємця, згідно із рішенням від 12.12.2016, а тому вимога щодо підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
4. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано висновком про те, що в ході розгляду справи не встановлено відмови платника податків від проведення документальної перевірки та не допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 та залишити в силі Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2017.
6. Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що контролюючим органом 14.11.2016 прийнято наказ №1244 "Про проведення планової виїзної документальної перевірки" Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 22.01.2014 по 31.12.2015. Підставою для проведення перевірки в наказі зазначено п. 77.1, п.77.4 ст.  77 Податкового кодексу України та план-графік проведення документальних перевірок суб`єктів підприємницької діяльності на IV квартал 2016 року.
28.11.2016 контролюючим органом видано направлення №1200 та №1201 на проведення документальної планової виїзної перевірки Підприємця .
На підставі вказаних наказу та направлень на перевірку, які були направлені на адресу позивача, посадовими особами контролюючого органу 28.11.2016, 29.11.2016, 06.12.2016, 07.12.2016, 08.12.2016 та 09.12.2016 було здійснено вихід за місцем проживання та за місцем розташування об`єкту оподаткування - бару " ІНФОРМАЦІЯ_1 ": АДРЕСА_1 , з метою здійснення планової виїзної документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 22.01.2014 року по 31.12.2015 року.
Згідно актів про не допуск та відмову від проведення документальної планової виїзної перевірки від 06.12.2016 №1268/10/03-13-13-01, від 07.12.2016 №1269/10/03-13-13-01, від 08.12.2016 №1283/10/03-13-13-01 та від 09.12.2016 №1286/10/03-13-13-01 при виході за вищевказаною юридичною адресою, де знаходиться приватний житловий будинок, вхід був обмежений через те, що вхідні ворота та хвіртка були замкнені, на телефонні дзвінки ніхто не відповідав. При виході за місцем здійснення торгівлі підакцизними товарами 06.12.2016 бармен повідомила, що не володіє інформацією про місцезнаходження ОСОБА_1 , а 09.12.2016 року бар "ІНФОРМАЦІЯ_1 " був зачинений.
Враховуючи обставини, зафіксовані в складених актах про неможливість доступу до проведення документальної планової виїзної перевірки, заступником начальника Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області на підставі пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України 12.12.2016 було прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.
Предметом позову є підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна відповідача.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
8. У доводах касаційної скарги позивач цитує норми матеріального та процесуального права та зазначає, що судом апеляційної інстанції невраховано факту неможливості проведення перевірки, що зафіксовано у відповідних актах. Вказане свідчить про обґрунтованість накладення адміністративного арешту на майно позивача.
9. Відповідач не реалізував своє процесуальне право щодо подання відзиву на касаційну скаргу позивача.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
10. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):
10.1. Підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20.
Контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
10.2. Пункт 75.1 статті 75.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
10.3. Пункт 77.6 статті 77.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. 
10.4. Пункт 81.1 статті 81.
Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
10.5. Пункт 81.2 статті 81.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.
10.6. Пункт 94.1 статті 94.
Адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
10.7. Підпункт 94.2.3 пункту 94.2. статті 94.
Арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
10.8. Пункт 94.4 статті 94.
Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.
10.9. Підпункт 94.6.2 пункту 94.6 статті 94
Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.
10.10. Пункт 94.10 статті 94.
Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. 
Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном. 
Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
11. Адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
12. Арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
13. Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. 
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
14. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).
15. Судом апеляційної інстанції в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.
У справі, що розглядається, контролюючим органом не було доведено належними та допустимими доказами наявності обставин визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, зокрема, що платник податків відмовився від проведення документальної перевірки чи не допустив посадових осіб контролюючого органу до перевірки, що є підставами для застосування адміністративного арешту майна платника податків.
Суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що твердження контролюючого органу про відмову Підприємця у проведенні перевірки є необґрунтованими та не підтвердженні належними і допустимими доказами та спростовуються фактичними обставинами справи, оскільки з актів про не допуск та відмову до проведення перевірки, що були складені контролюючим органом, не вбачається, що відповідач відмовив у проведенні перевірки чи не допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки. Згідно вказаних актів, під час виходу за адресою Підприємця вхід був недоступний, на виклики ніхто не реагував, на телефонні дзвінки не відповідав, вказані акти не містять відомостей відносно обставин не допуску Підприємцем чи іншою особою до проведення перевірки фахівців контролюючого органу чи відмови у проведенні перевірки.
З урахуванням зазначеного суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що акти про не допуск та відмову до проведення документальної планової виїзної перевірки від 06.12.2016 №1268, від 07.12.2016 №1269, від 08.12. 2016 №1283 та від 09.12.2016 №1286 складені формально та не свідчать про наявність обставин не допуску до проведення перевірки чи відмови у її проведенні. 
16. Касаційна скарга не містить обґрунтованих доводів, які б спростовували висновки суду апеляційної інстанції за фактично встановлених обставин у справі.
Таким чином, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна Підприємця.    
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
17. Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи, правильність застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулює спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 слід залишити без задоволення.
18. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
19. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша стаття 350 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у справі №803/1817/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер
І.А. Гончарова 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду