Ухвала
 
05 травня 2020 року 
 
м. Київ
 
справа № 521/11171/17
провадження № 61-3915ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів», третя особа -  ОСОБА_2 , про визнання неправомірним та скасування протоколу,
 
ВСТАНОВИВ: 
У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» (далі -ПАТ «ОЗРСВ»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання рішення неправомірним та скасування протоколу сумісного рішення адміністрації та президіума профкому Відкритого акціонерного товариства «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» (далі - ВАТ «ОЗРСВ»), правонаступником якого є ПАТ «ОЗРСВ, яким ОСОБА_2 було надано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та визнано за ОСОБА_1 право користування житловою квартирою АДРЕСА_2 .
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 працював слюсарем механоскладських робіт на заводі ПАТ «ОЗРСВ» у період з 01 липня 1975 року по 23 квітня 2001 року та з 18 серпня 2012 року по 21 вересня 2015 року.
У 1975 році ОСОБА_1 став на квартирний облік громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, у списки загальної черги, написавши відповідні заяви, які потрібні для внесення особи у відповідні списки разом із родиною.
Відповідно до посвідчення № 47 про право на заняття житлової площі в гуртожитку від 01 липня 1987 року позивачу ОСОБА_1 , видана житлова площа у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 ,  у вигляді 1 кімнати, площею 19,69 кв. м.
У отриманій квартирі разом з позивачем вселилася дружина з донькою та сином.
22 жовтня 1996 року відповідно до розпорядження органу приватизації № 206 позивачу передано квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , у власність, а також Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації позивачу було видано технічний паспорт та свідоцтво на право власності на житло, про що був внесений запис в реєстрову книгу за № 194.
Загальна площа квартири, яка була передана у власність ОСОБА_1 становить 40,4 кв. м, з них житлова площа 19,4 кв. м.
27 березня 2017 року ОСОБА_1 подав заяву Голові ПАТ «ОЗРСВ» з проханням надати звільнену квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що він та його сім`я терміново потребують поліпшення житлових умов.
У квітні 2017 року ОСОБА_1 отримав відповідь від ПАТ «ОЗРСВ», із якої вбачається, що спільним рішенням профкому та адміністрації ВАТ «ОЗРСВ», від 23 січня 2008 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 , виділена ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що нібито на той час він мешкав у однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_4 у складі 4 осіб, із них двоє дорослі різностатеві діти.
Позивач зазначав, що ОСОБА_2 при написанні заяви до заводу ПАТ «ОЗРСВ» у 2008 році про отримання квартири вже мав поліпшені умови, а саме трьох-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , але навмисно цей факт приховав.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог посилаючись на недоведеність порушення прав чи інтересів саме позивача відповідачем, а також на те, що між позивачем та відповідачем взагалі відсутній предмет спору.
Постановою Одеського апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2019 року змінено в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову. Зокрема, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково вважав, що між сторонами відсутній предмет спору, оскільки ОСОБА_1 оскаржував сумісне рішення адміністрації та президії профкому Відкритого акціонерного товариства «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» від 23 січня 2008 року щодо видачі спірної квартири ОСОБА_2 , на яку позивач, як він вважає має пріоритетне право у порівнянні з ОСОБА_2 і претендує, як на таку, яка мала бути виділена саме йому, що обумовило звернення до суду з відповідним позовом про визнання неправомірним і скасування цього рішення, яке як він вважав, порушило його право на поліпшення житла. Водночас апеляційний суд визнав правильними висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявлених вимог та недоведеності позивачем порушення прав чи інтересів саме відповідачем.
ОСОБА_1 у лютому 2020 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 січня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2020 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху, запропоновано заявнику надати нову редакцію касаційної скарги відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, а також копії скарг доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи до 20 квітня 2020 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали.
У встановлений строк ОСОБА_1 подав до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків, зокрема касаційну скаргу в новій редакції.
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, зокрема такими підставами є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права виключно у випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
У касаційній скарзі, мотивуючи неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
З урахуванням наведеного касаційне провадження в цій справі необхідно відкрити.
 
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів», третя особа -  ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування протоколу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 січня 2020 року.
 
Витребувати з Малиновського районного суду м. Одеси матеріали вищезазначеної цивільної справи № 521/11171/17.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:          	І. Ю. Гулейков       О. В. Ступак       Г. І. Усик