КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 760/12118/16-ц Апеляційне провадження №22-ц/824/5489/2020	Головуючий у суді першої інстанції - Букіна О.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
10 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                Оніщук М.І.,
судді                                     Шебуєва В.А.,  Крижанівська Г.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Ткаченко Оленою Вікторівною, яка діє на підставі договору, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», Приватне підприємство «ПІТ-СТОП» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просила: стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 49 328 грн. 00 коп.; стягнути з ОСОБА_1 на її користь 2 300 грн. 00 коп. плати за отримання висновку експертного будівельно-технічного дослідження; стягнути з ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. 00 коп.; стягнути з ОСОБА_1 на її користь судовий збір у розмірі 816 грн. 28 коп.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.11.2015 року у будинку АДРЕСА_1 відбулося залиття квартири № 4 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .
При цьому, згідно з Актом від 01.12.2015 року, складеним працівниками ЖЕД № 903, залиття квартири № 4 відбулося через порив шарового вентиля, самовільно заміненого на зливний бачок мешканцями квартири АДРЕСА_1 .
За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідно до Висновку експертного будівельно-технічного дослідження вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, що утворилися внаслідок залиття квартири, становить 49 328 грн. 00 коп., позивач, з урахуванням вартості проведеної експертизи в розмірі 2 300 грн. 00 коп., просить стягнути ці кошти з власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 . 
Крім того, оскільки через залиття квартири позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у негативних емоціях та переживаннях, що спричинили їй значний душевний дискомфорт та порушили звичний спосіб життя, останній вважає, що їй було завдано відповідачем  моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 00 коп.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03.12.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 41 107 грн. 21 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 2, а.с. 18-21).
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Так, обґрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги вказує, що Акт від 01.12.2015 року, складений працівниками ЖЕД № 903 по факту залиття квартири № 4 , не може слугувати належним доказом його вини у настанні залиття, адже, в порушення роз`яснень, викладених у листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року за № 12/20-11-1975, вказаний Акт не визначає дійсну причину залиття квартири та був складений за його відсутністю.
При цьому, зазначає, що незважаючи на відсутність в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження заміни відповідачем шарового вентиля, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність вини у останнього у залитті квартири позивача.
Натомість, вважає, що матеріалами справи в їх сукупності підтверджується те, що фактично причиною залиття слугувало пошкодження в підвальному приміщенні, доступ до якого був значний час унеможливлений з вини власника нежитлового приміщення, в якому знаходиться вхідна засувка/вентиль системи централізованого холодного водопостачання житлового будинку.
Також, апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно прийняв  в якості належного доказу на підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди Висновок експерта від 08.07.2016 року, адже при складанні вказаного Висновку експертом були допущені істотні недоліки та суперечності.
Крім того, апелянт не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з нього моральної шкоди, оскільки, на його думку, позивачем достовірно не доведено факту завдання йому моральних чи фізичних страждань діями чи бездіяльністю відповідача (т. 2, а.с. 28-36).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.02.2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (т. 2, а.с. 46-48).
12.03.2020 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу (т. 2, а.с. 57-61).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.05.2020 року справу призначено до апеляційного розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи (т. 2, а.с. 68-70).
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_6 .
У свою чергу, за даними відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації від 05.10.2016 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
25.11.2015 року з вини мешканців квартири № 12, а саме : через порив шарового вентиля, самовільно заміненого на зливний бачок мешканцями квартири АДРЕСА_1 , відбулося залиття квартири позивача, в зв`язку з чим та про що комісією у складі майстра технічної дільниці ОСОБА_3 , майстра ремонтної дільниці ОСОБА_6, слюсаря-сантехніка ОСОБА_4 було складено відповідний Акт від 01.12.2015 року (т. 1, а.с. 11).
Також, як вбачається з матеріалів справи, з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок залиття квартири, остання звернулася до ТОВ «Судово-експертний Альянс».
За результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження, яке 01.07.2016 року проводилось судовим експертом ОСОБА_5 , складено Висновок № 08/07-2016 від 08.07.2016 року, відповідно до якого вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, що утворилися внаслідок залиття жилих приміщень квартири за адресою: АДРЕСА_9 , на дату проведення дослідження складає 49 328 грн. 00 коп., включаючи 20% ПДВ (т. 1, а.с. 117-130). 
При цьому, з пояснень представника позивача, які не спростовувалися стороною відповідача, судом першої інстанції встановлено, що позивачем було проведено відновлювальні роботи та усунуто наслідки залиття, які сталися 25.11.2015 року, а докази щодо фактичного здійснення таких робіт - відсутні. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).
Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання).
За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тобто у контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін, вирішальним фактором є те, що подання доказів та доведення перед судом їх переконливості - є обов`язком сторін. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Крім того, як зауважує Європейський суд з прав людини, що принцип процесуальної рівності сторін передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88).
Також, слід зазначити, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, а якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована - вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
При цьому, обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.
Обгрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги, відповідач посилався на те, що Акт від 01.12.2015 року, складений працівниками ЖЕД № 903 по факту залиття квартири № 4 , не може слугувати належним доказом його вини у настанні залиття, адже, в порушення роз`яснень, викладених у листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року за № 12/20-11-1975, вказаний Акт не визначає дійсну причину залиття квартири та був складений за його відсутністю.
Крім того, апелянт вказував, що суд першої інстанції безпідставно прийняв  в якості належного доказу на підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди Висновок експерта від 08.07.2016 року, адже при складанні вказаного Висновку експертом були допущені істотні недоліки та суперечності.
Разом з тим, вказані посилання відповідача як щодо відсутності його вини у заподіянні шкоди, так й щодо неналежності Висновку експерту від 08.06.2016 року, колегія суддів відхиляє, адже в процесі розгляду справи відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що шкода завдана не з його вини, а також не заявлено клопотання про призначення експертизи з метою встановлення обсягу збитків, завданих залиттям квартири, із урахуванням неможливості доступу балансоутримувача до підвального приміщення з метою перекриття вхідного вентиля.
При цьому, слід зазначити, що чинне законодавство України не встановлює обов`язку балансоутримувача залучати до скаладання акту про залиття квартири власника квартири, в той час як листи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами і мають лише інформаційний, рекомендаційний та роз`яснювальний характер.
У свою чергу, відповідно до п.9 ч.2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим, серед іншого, у випадках визначення збитків або розміру відшкодування.
Положеннями ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Водночас, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, висновок експертного дослідження від 08.07.2016 року, проведений ТОВ «Судово-Експертний Альянс», містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених питань.
Крім того, судом першої інстанції було допитано в якості свідка експерта ТОВ «Судово-експертний Альянс», який підтвердив, що ним було проведено аналіз та зіставлення даних візуально-інструментального обстеження та розрахунки витрат, необхідних для проведення відновлювальних ремонтно-будівельних робіт  по усуненню пошкоджень у квартирі, саме внаслідок залиття. 
За вказаних обставин, а також враховуючи відсутність доказів того, що здійснення ремонтних робіт  у квартирі позивача було проведено особою, яка є платником ПДВ, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача цивільної відповідальності за завдану шкоду внаслідок залиття квартири та правомірно стягнув на користь позивача майнову шкоду у розмірі 41 107 грн. 21 коп., тобто за виключенням ПДВ у розмірі 8 221 грн. 00 коп. 
Щодо задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.
Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Пунктом 9 постанови встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Спричинення моральної шкоди є оціночним критерієм, побудованим на загально прийнятих уявленнях про негативні події, які вносять дисбаланс у звичний спосіб життя, необхідність докладати зусиль для його відновлення та супутні цьому моральні переживання.
Отже, з урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Ткаченко Оленою Вікторівною, - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», Приватне підприємство «ПІТ-СТОП» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                      М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 В.А. Шебуєва
 
                                                                                            Г.В. Крижанівська