ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 травня 2020 року           справа №200/14578/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,  розглянув в письмовому провадженні  апеляційну скаргу   Покровської міської ради Донецької області  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 р. (у повному обсязі складено 13 лютого 2020 року у м. Слов`янськ) у справі  № 200/14578/19-а (головуючий І інстанції суддя Бабіч С.І.)  за позовом   ОСОБА_1  до  Покровської міської ради Донецької області    про визнання протиправним і скасування висновку та зобов`язання вчинити певні дії,                                        
                                             ВСТАНОВИВ:

Позивач 18.12.2019 року звернувся до суду з  позовною заявою до  Покровської міської ради Донецької області, в якій просив   визнати протиправним та скасувати висновок відділу містобудування, архітектури та земельних відносин відповідача від 11.11.2019 року № 16-12/72; зобов`язати відповідача повторно розглянути Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с. 4-5).   
Рішенням  Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого  2020 року у справі № 200/14578/19-а позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано висновок відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Покровської міської ради Донецької області від 11.11.2019 р. № 16-1 2/72.
Зобов`язано Покровську міську раду Донецької області (місцезнаходження: площа Шибанкова, 11, м. Покровськ Донецька область, 85300, код ЄДРПОУ 04052933) повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 1413200000:06:057, у власність.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 73-75). 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції,  відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив  скасувати рішення суду першої інстанції та  прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що постановою від 25.05.2011 року № 555 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні.
Детальний план не був погоджений та затверджений у встановленому законом порядку.
Таким чином, при наданні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до міської ради на погодження, відділом містобудування, архітектури  та земельних відносин надано висновок, яким не погоджено проект землеустрою з підстав невідповідності документації вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. 
Позивачем 04.05.2020 року були надані заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Розгляд справи здійснено згідно ч. 1 ст. 311 КАС України  у порядку письмового провадження.
За правилами ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги. 
Частина 2 ст. 308 КАС України встановлює, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що  5 жовтня 2017 року позивач звернувся до Покровського міського голови із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаража на території міста Покровськ (а.с. 7).
Рішенням Покровської міської ради Донецької області «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва індивідуального гаража на території м. Покровськ» від 20.12.2017 р. № 7/48-15 такий дозвіл позивачу було надано (а.с. 15).
На виконання вказаного рішення позивач замовив у інженера-землевпорядника, фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 1413200000:06:057 у власність позивачу для будівництва індивідуального гаражу по АДРЕСА_1 .
Останній виготовив вказаний проект та подав його на погодження відповідачу. 
Висновком відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Покровської міської ради від 11.11.2019 р. № 16-12/72 позивачу було відмовлено у погодженні вказаного проекту (а.с. 6).
Відмова обґрунтована тим, що відповідач прийняв до уваги відсутність затвердженого детального плану забудови території та врахував п.10.8.2 ДБН Б.2.2.-12:2019 "Планування і забудова територій" та пункт 5.28 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173.
Спірним у цій справі є правомірність прийняття відповідачем  висновку   від 11.11.2019 року № 16-12/72  про відмову позивачу у погодженні проекту землеустрою.
При вирішенні справи  суд виходить з наступного.
Приписами ст. 186-1 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури (ч.2). Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють  відносини  у відповідній сфері (ч.5). Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (ч.6).
Згідно Положення про відділ містобудування, архітектури та земельних відносин міської ради від  29.01.2016 № 7/4-4 Відділ містобудування, архітектури та земельних відносин  Покровської міської ради є структурним підрозділом міської ради, утворюється міською радою відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» для керівництва в сфері архітектури, містобудування, ведення містобудівного кадастру та здійснення державного архітектурно-будівельного контролю на території міської ради. Відділ підзвітний і підконтрольний міській раді, підпорядковується її виконавчому комітету, міському голові, а також Управлінню містобудування та архітектури Донецької обласної державної адміністрації.
Основне завдання відділу це забезпечення реалізації державної політики в сфері архітектури, містобудування, ведення містобудівного кадастру, державного архітектурно-будівельного контролю та земельних відносин на території Красноармійської міської ради.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.
Вказаний принцип також закріплений в частині 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає, що 1. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Таким чином, підставою для звернення особи за захистом до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.
При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.
З урахуванням викладеного, дії  суб`єкта  владних  повноважень є такими що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив та стан суб`єктивних прав та обов`язків особи.
Враховуючи зазначені вище положення Земельного кодексу України та унормування законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про архітектурну діяльність» та «Про регулювання містобудівної діяльності», дії відповідача по наданню висновку про розгляд проекту землеустрою є лише службовою діяльністю посадових осіб управління містобудування та архітектури на виконання своїх посадових обов`язків.
Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер. Висновки управління містобудування та архітектури не породжують обов`язкових юридичних наслідків.
Не погодження виконавчим органом місцевого самоврядування з питань містобудування та архітектури проекту землеустрою саме по собі не встановлює жодних обов`язків та не породжує прав. Правомірність надання такого висновку може бути підтверджена або спростована судом у разі розгляду спору про законність рішення органу місцевого самоврядування, в даному випадку  Покровської міської ради про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для  будівництва індивідуального гаража у приватну власність.
Висновок відповідача не є рішенням суб`єкта владних повноважень,   не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для учасників спірних правовідносин, тому не може бути предметом спору. На підставі вказаного висновку приймається відповідне рішення органу місцевого самоврядування щодо відведення земельної ділянки у власність, а тому оцінка висновку, в тому числі й оцінка дій службових осіб органу щодо його складання, викладення у ньому певних висновків, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого висновку.
Із зазначеного можна зробити висновок, що права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок складення висновку.
Отже, правова природа оспорюваного висновку унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо надання висновку, відтак така позовна вимога не може бути розглянута у судовому порядку (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах), а тому провадження в адміністративній справі належить закрити.
Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною в  постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 815/3203/15.
П. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Частиною 1 ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
За унормуванням  ч. 2 ст. 238 КАС Кодексу адміністративного судочинства України  про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. 
Як вбачається з матеріалів справи,  Покровською міською радою сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції платіжним дорученням від 12 березня 2020 року № 70 у розмірі 1152, 60 грн. (а.с. 84).
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за потрібне повернути сплачену апелянтом суму судового збору.
Керуючись ст. ст.  132,    п. 1 ч. 1 ст. 238, 308,  311,  п. 3 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 319,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, 
          
                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Покровської міської ради Донецької області  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 р.   - задовольнити частково.
Рішення   Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 р.  у справі  № 200/14578/19-а -  скасувати,  провадження  у справі закрити.
Повернути   Покровській міській раді Донецької області  (код за ЄДРПОУ - 04052933) сплачену суму судового збору у розмірі 1152, 60 (одна тисяча сто п`ятдесят дві грн.), що внесена згідно з платіжним дорученням  від 12  березня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.  
Повне судове рішення  складено 6 травня 2020 року. 

Головуючий суддя                                                                            Г.М. Міронова 
  
Судді                                                                                                 Т.Г.Арабей 

                                                                                                                І.В. Геращенко