ПОСТАНОВА
Іменем України

03 червня 2020 року 
Київ
справа №826/940/18
провадження №К/9901/58745/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Данилевич Н. А., Жука А. В.,                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                               
розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл» про застосування заходів реагування, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року, прийняте у складі головуючого судді - Каракашьяна С. К., та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2018 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Собківа Я. М., суддів: Петрика І. Й., Сорочка Є. О.
І. Суть спору
1. У січні 2018 року Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві (надалі також позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл» (надалі також відповідач, ТОВ «Глуско Рітейл»), в якому просило:
1.1. застосувати заходи реагування у вигляді зупинення експлуатації відповідачем приміщень автозаправного комплексу, розташованого за адресою: м.Київ, вул. Велика Кільцева, 9, у Голосіївському районі м.Києва, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки, шляхом опечатування (опломбування) та відімкнення від джерел живлення.
2. Крім того, позив просив виконання судового рішення та контроль за його виконанням щодо усунення порушень пожежної та техногенної безпеки приміщень ТОВ «Глуско Рітейл» (в тому числі право відтермінування зупинення роботи приміщень АЗК, розташованого за адресою: вул. Велика Кільцева, 9 у Голосіївському районі міста Києва) покласти на Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві.
3. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначив, що на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2017 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року у справі № 826/1375/17 за адміністративним позовом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл» (попередня назва - ТОВ «Восток») про недопущення посадових осіб державного органу до проведення планової перевірки у листопаді 2016 року, передбаченої планом перевірок у IV кварталі 2016 року об`єктів суб`єктів господарювання, та відповідно до наказу Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві від 07 грудня 2017 року № 465 «Про проведення позапланових перевірок» контролюючим органом проведено позапланову перевірку АЗК ТОВ «Глуско Рітейл», за результатами якої складено акт від 21 грудня 2017 року, яким встановлено ряд порушень в діяльності відповідача, які, на думку контролюючого органу, створюють загрозу життю та здоров`ю людей, що, в свою чергу, є підставою для застосування заходів реагування у сфері господарської діяльності у вигляді зупинення експлуатації приміщень до повного усунення порушень. Позивач указував, що виявлені порушення не є формальними, а стосуються виключно відсутності у відповідача необхідної системи заходів для уникнення виникнення пожежі, її гасіння та швидкого реагування у разі її виникнення.
4. Відповідач позов не визнав. Заперечуючи проти позовних вимог, зазначав, що порушення, встановлені позивачем, є незначними та не створюють загроз життю та здоров`ю людей, експлуатації нежитлових будівель та технологічного обладнання цілісного майнового комплексу. Указував на  безпідставність вимоги щодо застосування до нього найжорсткішого заходу реагування. 
5. Крім того суб`єкт господарювання посилається на ймовірність настання негативних наслідків у разі задоволення позовних вимог, таких як: несплата ПДВ в розмірі 20 відсотків від ціни реалізованих товарів та послуг; неотримання прибутку від господарської діяльності, що позначиться на сплаті податку на прибуток підприємств; скорочення штату найманих працівників, які працюють на АЗС, або зменшення розміру їх заробітної плати.   
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
6. На підставі наказу Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві від 07 грудня 2017 року № 465 «Про проведення позапланових перевірок» контролюючим органом проведено позапланову перевірку АЗК, що належить ТОВ «Глуско Рітейл», за результатами якої складено акт від 21 грудня 2017 року, яким встановлено ряд порушень в діяльності відповідача.
7. В подальшому відповідно до зверненення останнього посадовими особами позивача проведено повторну перевірку субєкта господарювання, за результатами якої складено акт № 53 від 06 березня 2018 року.
8. В ході повторної перевірки контролюючим органом встановлено такі порушення:
пункту 2.37 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - на шляху евакуації улаштовано розсувні двері;
пункту 22 розділу ІІ та пункту 1.1 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - відстань від дихальних пристроїв підземних резервуарів автозаправного комплексу до краю проїзної частини дороги становить менше 10 метрів;
пункту 1 статті 53 Кодексу цивільного захисту України - відсутня автоматизована система раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення.
9. Виявлення зазначених порушень в ході повторної перевірки стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
10. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2018 року, позов задоволено частково:
10.1. застосовано заходи реагування у вигляді зупинення експлуатації відповідачем приміщень автозаправного комплексу, розташованого за адресою: м.Київ, вул. Велика Кільцева, 9, у Голосіївському районі м.Києва; 
10.2. у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
11. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перераховані в акті перевірки №53 від 06 березня 2018 року порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей. Водночас, ТОВ «Глуско Рітейл» не спростовано наявності порушень, зазначених в пунктах 1 та 2 вищевказаного акту перевірки (щодо улаштування розсувних дверей на шляху евакуації та недотримання встановленої відстані між спорудою автозаправного комплексу краєм проїзної частини).
12. Суд апеляційної інстанції з позицією суду першої інстанції погодився та виснував, що недотримання правил у сфері техногенної та пожежної безпеки може призвести до тяжких наслідків, що є неприпустимим, оскільки порушує конституційно закріплені права людей, зокрема, громадян, які працюють на АЗК, що належить ТОВ «Глуско Рітейл». Указав на неусунення відповідачем станом на дату розгляду даної справи порушень, які стали підставою для звернення позивача з даним позовом для застосування заходів реагування.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
13. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їхні рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та направити до суду першої інстанції на новий розгляд у відповідній частині.
14. В обґрунтування касаційної скарги вказує на те, що судами під час розгляду справи застосовано норми, які не регулюють спірні правовідносини; не досліджено усіх доказів, в тому числі на підтвердження факту припинення у подальшому усіх раніше виявлених правопорушень. 
15. Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому наполягає на не усуненні відповідачем виявлених під час перевірки порушень. Уважає, що застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації автозаправного комплексу є тимчасовим заходом, який направлений на попередження настання негативних наслідків, викликаних наявністю на об`єкті порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
16. За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
17. 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
18. Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
19. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами Кодексу адміністративного судочинства України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
20. Приписами частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
21. За правилами статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
22. Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
23. Частиною другою статті 51 Кодексу цивільного захисту України обумовлено, що забезпечення техногенної безпеки суб`єкта господарювання покладається на його керівника.
24. Відповідно до частини третьої статті 55 Кодексу цивільного захисту України забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.
25. Статтею 64 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб. Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення. До складу центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, і його територіальних органів входять: 1) органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду; 2) органи державного нагляду у сфері цивільного захисту і техногенної безпеки; 3) підрозділи забезпечення та інші структурні підрозділи.
26. Згідно зі статтею 66 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.
27. Пунктом 12 частини першої статті 67 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить, зокрема звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
28. Згідно з частиною першою статті 68 Кодексу цивільного захисту України посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом.
29. За приписами частини другої статті 68 Кодексу цивільного захисту України у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.
30. Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 70 Кодексу цивільного захисту України підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення.
31. Частиною другою статті 70 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.
32. Статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року
№ 877-V (надалі - Закон №877-V) обумовлено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
33. Частиною першою статті 4 Закону №877-V передбачено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
34. Згідно з частиною п`ятою статті 4 Закону №877-V виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду. Відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.
35. Приписами статті 6 Закону №877-V передбачено, що підставами для здійснення позапланових заходів є: подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;  перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);
36. За правилами частин першої та другої статті 7 Закону №877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
37. Відповідно до частини сьомої статті 7 Закону №877-V на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
38. Відповідно до Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого Указом Президента України від 16 січня 2013 № 20/2013 (чинного момент виникнення спірних правовідносин) Державна служба України з надзвичайних ситуацій є центральним органом виконавчої влади та здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, за діяльністю аварійно-рятувальних служб.
39. Відповідно до підпунктів 2.23., 2.37 пункту 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.12.2014 № 1417 (надалі - Правила № 1417) забороняється зменшувати кількість та розміри евакуаційних виходів з будівель і приміщень, класи вогнестійкості несучих та огороджувальних конструкцій, застосовувати будівельні матеріали з вищими показниками пожежної небезпеки, змінювати інженерні та планувальні рішення й умови освітлення згідно з нормованою вимогою. Не допускається, зокрема, улаштовувати на шляхах евакуації пороги, виступи, турнікети, двері розсувні, підйомні, такі, що обертаються, та інші пристрої, які перешкоджають вільній евакуації людей.
40. Підпунктом 1.1. пункту 1 розділу V Правил № 1417 визначено, що усі системи протипожежного захисту мають бути справними і утримуватися в постійній готовності до виконання роботи. Несправності, які впливають на їх працездатність, повинні усуватися негайно, інші несправності усуваються в передбачені регламентом терміни, при цьому необхідно робити записи у відповідних журналах.
41. Відповідно до пункту 22 розділу ІІ Правил № 1417 під час експлуатації об`єктів забороняється знижувати рівень пожежної безпеки, встановлений законодавством, яке було чинним на момент початку використання об`єкта.
42. Під час експлуатації об`єктів забороняється зменшувати мінімальні протипожежні відстані (підпункт 1.1 пункту 1 розділу ІІІ Правил № 1417) .
43. Згідно з пунктом 7.63 Державних будівельних норм 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. №44, наземні споруди АЗС слід розміщувати на відстані не менше 10 м від краю проїжджої частини. На дорогах з 1 - 2 смугами руху в кожному напрямку на під`їздах до АЗС необхідно улаштовувати додаткову смугу накопичення транспортних засобів завширшки, що дорівнює основній смузі руху, але не менше 3,0 м, впродовж 50 м до в`їзду на АЗС та 15 м від виїзду з неї. Довжину переходу від основної ширини проїжджої частини до додаткової смуги накопичення слід приймати не менше 15 м. Допускається зменшення довжини смуги накопичення до 30 м для малих та 40 м для середніх АЗС за умови їх розташування на вулицях з інтенсивністю руху не більше 300 авт./год. на 1 смугу руху.
VI. Висновок Верховного Суду
44. Верховний Суд наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
45. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.
46. Відповідачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції надані докази, які підтверджують усунення ним порушень, виявлених під час позапланової перевірки відповідно до наказу Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві від 31 травня 2018 року № 344, а саме: акт № 199 від 18 червня 2018 року, із змісту якого вбачається, що контролюючим органом виявлено лише одне порушення суб`єктом господарювання - пункту 1 статті 53 Кодексу цивільного захисту України - відсутність автоматизованої системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення.
47. Згідно вимог частин першої та пятої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
48. За правилами частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
49. Згідно з приписами частин першої та другої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
50. Слід зазначити, що обставина, на яку посилається відповідач як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог у відповідній частині, на час розгляду справи судом першої інстанції не існувала.
51. Водночас, суди попередніх інстанцій з приводу вказаного порушення, із посиланням на наказ МНС від 03 серпня 2011 року № 288 про внесення змін до наказу від 15 травня 2006 року № 288 «Про затвердження Правил улаштування, експлуатації та технічного обслуговування систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виявлення», констатували відсутність у діючому законодавстві вимог щодо обладнання приміщення АЗС системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення, відповідно, вимога щодо встановлення та обладнання зазначеними системами для відповідача є необов`язковою.
52. Верховний Суд зауважує , що під час прийняття судового рішення мають бути враховані не лише обставини і підстави, які спонукали позивача як суб`єкта владних повноважень звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування, але і ті, які існують на час ухвалення судового рішення. В протилежному випадку застосування заходів реагування, як виключного заходу, в судовому порядку поширюватиметься на всіх суб`єктів господарювання, відносно яких проведено перевірку і встановлено порушення, які за оцінкою спеціально уповноваженого органу, створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей.
53. Втім, за своїм змістом і суттю застосування такого заходу, він застосовується до усунення виявлених порушень та існування реальної загрози життю та/або здоров`ю людей (частина п`ята статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»), у зв`язку з чим його застосування після усунення виявлених порушень втрачає той сенс, який законодавством покладений як основа і правова підстава його застосування.
54. Крім цього, колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
55. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
56. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
57. В матеріалах справи міститься ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2018 року, постановлена за наслідками розгляду поданої відповідачем заяви про скасування заходів реагування, вжитих рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року у даній справі. Вказаною ухвалою суд, застосовуючи положення пункту частини другої статті 5, частини четвертої статті 6, пункту 4 частини третьої статті 2, частини першої статті 373, частини другоїх статті 374 КАС України, визнав виконавчитй лист, виданий 17 серпня 2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва у цій справі таким, що не підлягає виконанню. 
58. Отже, оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка, суди правильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
59. Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
60. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для  скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
61. Доводи касаційної скарги висновків судів та обставин справи не спростовують.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл» залишити без задоволення.
2.          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2018 року в цій справі залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                М. І. Смокович 
Судді                                                                                          Н. А. Данилевич
                                                                                                                  А. В. Жук