ПОСТАНОВА
Іменем України

06 травня 2020 року 
Київ
справа №2а-11967/12/2670
адміністративне провадження №К/9901/40965/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.11.2016 (суддя - Огурцов О.П.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017 (головуючий суддя - Сорочко Є.О., судді: Межевич М.В., Земляна Г.В.) 

у справі № 2а-11967/12/2670 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ Трейдінг Україна» до Окружної державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «АДМ Трейдінг Україна» (далі - ТОВ «АДМ Трейдінг Україна») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Окружної державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби від 29.02.2012 № 0000182320.
Справа судами розглядалась неодноразово. 

Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.11.2015 прийняті у даній справі рішення судів першої та апеляційної інстанції  скасовано  та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення факту здійснення господарської операції та формування податкового кредиту з податку на додану вартість та з`ясування, зокрема: - руху активів у процесі здійснення господарської операції; - установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; - установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку, дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці підлягали доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку, зокрема у разі подальшого продажу придбаного товару нижче за ціну придбання; придбання товарів (послуг) у посередників за наявності прямих контактів з їх виробниками; придбання послуг, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податку тощо.

За наслідками повторного перегляду, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.11.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017, позов задоволено.  

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, Офіс великих платників податків ДФС оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.11.2016, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017 та прийняти нове рішення яким відмовити в позові.

Доводи касаційної скарги дублюють висновки акту перевірки, які були підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення. 

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АДМ Трейдінг Україна» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за період з 01.09.2011 по 31.10.2011.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 07.01.2012 №91/40-40/7/20027449, в якому відображено висновок про порушення позивачем підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України.
Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилався на податкову інформацію щодо постачальників  позивача, де вказано про відсутність в достатній кількості майна, основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для провадження фактичної господарської діяльності та виконання договірних зобов`язань перед контрагентами, що свідчить про відсутність реального вчинення господарських операцій з отримання товарно-матеріальних цінностей від спірних постачальників та їх подальше використання в господарській діяльності.  
На підставі названого акту перевірки відповідачем 29.02.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення №0000182320, згідно з яким зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2011 року на 176998,00 грн. та за жовтень 2011 року на 41770,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в загальному розмірі  54692,00 грн.
За результатами адміністративного оскарження зазначене податкове повідомлення - рішення залишене без змін. 
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та використовувались позивачем у власній господарській діяльності. Такі документи відповідають чинному законодавству та дають можливість встановити зміст і обсяг господарських операцій, зокрема який саме товар було придбано, в якій кількості, за якою ціною та між якими контрагентами тощо.  

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України  податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. 

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Як встановлено судами, згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців основними видами діяльності позивача за КВЕД є: « 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів», « 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами», « 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля», « 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин».

ТОВ «АДМ Трейдінг Україна» в перевіряємий період було укладено ряд договорів  поставки зерна, а саме:

з ПП «Мелвилл» договори №510/1-57368 від 08.06.2011, №510/1-57390 від 17.06.2011, №510/1-57400 від 21.06.2011, №510/1-57405 від 22.06.2011;

з ТОВ «Югресурспостач» договори №624/1-59649 від 29.08.2011, №624/1-60277 від 01.09.2011, №624/1-59649 від 29.08.2011, №624/1-58896 від 17.08.2011;

з ТОВ «Сервіс К.М.Б.» договори №624/1-60303 від 30.08.2011;

з ПП «АВС-Гранд» договори №510/1-070855 від 13.10.2011, №510/1-070888 від 15.10.2011, №510/1-070920 від 17.10.2011, №510/1-070947 від 18.10.2011.

На підтвердження факту отримання товару за вказаними договорами позивачем надано суду копії видаткових та податкових накладних, актів приймання - передачі вантажу, складських квитанцій на зерно, довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, вагових звітів, товарно - транспортних накладних, реєстрів товарно - транспортних накладних на прийняте зерно і насіння з визначенням якості за середньодобовим зразком, карток аналізу зерна, протоколів випробувань, рахунків-фактур, витягів з Реєстру складських документів на зерно, а на підтвердження здійснення оплати - копії банківських виписок.

Оцінивши подані платником докази за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що ці документи оформлені з дотриманням вимог чинного законодавства, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій.

Податковим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. 
  
На підтвердження факту використання придбаного товару у власній господарській діяльності та подальшої реалізації покупцям, позивачем надано копії договорів, експортних контрактів, видаткових накладних, актів приймання-передачі, довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, рахунки-фактури, складські квитанції на зерно, вантажно-митні декларації, коносаменти та банківські виписки.

Судами також з`ясовано, що під час здійснення господарських операцій у позивача були наявні відповідні технічні ресурси, шляхом залучення послуг зі зберігання зерна у наступних зернових елеваторів: ПрАТ «Укрелеваторпром», м. Одеса,                               вул. Чорноморського козацтва 52/1, ПАТ «Новокаховський комбінат Хлібопродуктів»,        м. Таврійськ, вул. Промислова, 13, філія ПАТ «ДПЗКУ» «Братолюбський елеватор»,                                      с. Костянтинівка, вул. Робоча, 1, ТОВ «АСТІ Совєтський елеватор», смт. Совєтський,                    вул. Первомайська, що підтверджується відповідними договорами та повідомленнями (довідками-звітами) таких підприємств, копії яких містяться в матеріалах справи.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «АДМ Трейдінг Україна» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення спірних поставок позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались. 
          
Також судові інстанції обґрунтовано не взяли до уваги посилання відповідача на наявну в нього податкову інформацію щодо контрагентів позивача як на підставу для відмови в задоволенні позову, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, а також від їх господарських та виробничих можливостей. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, посадовими особами податкового органу під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.
          
Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи, що спірні господарські операції здійснена позивачем з метою подальшого їх використання в оподаткованих операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеними контрагентами позивача, суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.11.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017  - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк
І.Я.Олендер 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду