КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
19 травня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 370/1779/16-ц
 
провадження № 22-ц/824/5900/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді – Кравець В.А. (суддя-доповідач)
суддів – Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.
 
учасники справи:
 
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Виконавчий комітет Чорногородської сільської ради
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 
 
на рішення Макарівського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 року у складі судді Мазки Н.Б. 
 
у справі за позовомОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорногородської сільської ради про визнання права на проживання у будинку, визнання незаконною відмову у реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання, - 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:
- визнати за нею право на проживання в будинку АДРЕСА_1 ;
- визнати незаконною відмову виконавчого комітету Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області від 19.07.2016 року у реєстрації місця її проживання в будинку АДРЕСА_1 та знятті її з реєстрації за попереднім місцем проживання в будинку АДРЕСА_2 ;
- судові витрати покласти на відповідача.
У мотивування вимог зазначала, що постійно проживає з чоловіком в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Указувала, що 16 липня 2016 року подала до Чорногородської сільської ради Макарівського району заяви про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та про зняття з реєстрації за попереднім місцям проживання. До поданих заяв долучила копію паспорту, ордер на жиле приміщення та рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 липня 2012 року. 
Посилаючись на повідомлення Чорногородської сільської ради №02-19/163 від                  19 липня 2016 року, зазначала, що у реєстрації місця проживання та знятті з реєстрації за попереднім місцем проживання їй було відмовлено з підстав ненадання всіх необхідних для здійснення цієї процедури документів.
Рішення Чорногородської сільської ради про відмову в реєстрації та зняття з місця реєстрації вважає незаконним.
На думку позивача відмова Чорногородської сільської ради у реєстрації місця проживання та зняття з попереднього місця проживання ставить під сумнів її проживання в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим виникає спір про право на проживання у даному житловому будинку.
На підставі викладеного, просила позов задовольнити.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, 24 лютого 2020 рокуОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.
Зазначає, що стороною позивача суду були надані належні, допустимі та достовірні докази, які підтверджували незаконність дій виконавчого комітету Чорногородської сільської ради, проте судом проігноровані.
Уважає, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції фактично ставить під сумнів існування сім`ї ОСОБА_2 , оскільки її чоловік ( ОСОБА_3 ) та син ( ОСОБА_4 ) зареєстровані в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач як дружина та мати не має такого права.
Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційного скарги до суду апеляційної інстанції не направили.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України  розгляд справи здійснюється  у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 2                  ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачкою належними, допустимими та достовірними доказами не доведений факт порушення її права на проживання в будинку та реєстрацію за місцем проживання.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.       Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що 16 липня 2016 року ОСОБА_1 подала до Чорногородської сільської ради Макарівського району заяви про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та про зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання.
Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері реєстрації місця проживання особи є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі – Закон). 
Відповідно до Конституції України Закон регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.
Згідно абзацу 11 статті 3 Закону реєстрація – внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
На виконання вимог указаного Закону 02 березня 2016 постановою Кабінету Міністрів України № 207 затверджено Правила реєстрації місця проживання, якими передбачено механізм здійснення реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлено форми необхідних для цього документів.
Відповідно до пункту 18 Правил реєстрації місця проживання для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:
1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;
2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;
3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);
4) документи, що підтверджують:
право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників);
право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах);
проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);
5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);
6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).
У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).
З матеріалів справи вбачається, що на вимогу суду Чорногородською сільською радою надано копії документів, які надійшли поштою від позивача для проведення реєстрації її місця проживання та зняття з місця проживання, а саме: копія конверту; копія опису; копія заяви про зняття з реєстрації місця проживання; копія заяви про реєстрацію місця проживання.
Зі змісту заяв про реєстрацію місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання встановлено, що у знятті з реєстрації місця проживання позивачу відмовлено               19 липня 2016 року з підстав того, що особа не подала необхідних документів, у реєстрації місця проживання відмовлено 19 липня 2016 року, оскільки особа не подала необхідних документів, у поданих документах містяться недостовірні відомості.
Згідно листа Чорногородської сільської ради, у зверненні, яке надійшло пріоритетним листом від громадянки ОСОБА_1 , подано заяву, в якій в частині підстави для реєстрації містяться недостовірні відомості, а саме, невірно вказано право на проживання в житлі, а також згода власника будинку на реєстрацію надається власником будинку, ОСОБА_3 не є власником будинку. У зв`язку з поданим неповним пакетом документів (відсутня квитанція про сплату надання адміністративних послуг, оригіналів документів на будинок) та недостовірними відомостями, в реєстрації місця проживання було відмовлено.
Таким чином, у розумінні положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правил реєстрації місця проживання ОСОБА_1 не надано всіх передбачених законом документів для здійснення реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання.  
Факт надання саме вищевказаного пакету документів не заперечувався позивачем та останньою не спростований.
Щодо зазначення Чорногородською сільською радою про надання згоди на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ОСОБА_3 , який не є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.
Відповідно до підпункту 4 пункту 18 Закону документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. 
У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).
Згідно ордера на жиле приміщення №15 від 29 вересня 2001 року, останній видано Виконавчим комітетом Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області ОСОБА_3 із сім`єю у складі 4 чоловік на право зайняття жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . До складу сім`ї, зокрема, входить ОСОБА_1 . Зазначено, що цей ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення (а.с. 20).
Отже, посилання Чорногородської сільської ради на те, що згода на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 в житловому приміщені за адресою: АДРЕСА_1 надана не власником, є помилковим, оскільки ОСОБА_3 відповідно до ордера №15 від                  29 вересня 2001 року є наймачем вказаного житла, що відповідно до пункту 18 Закону надає йому право на надання такої згоди, а ОСОБА_1 входить до складу сім`ї наймача, що надає останній право на користування вказаним житловим приміщенням, зокрема проживання.
Разом з тим, з огляду на порушення позивачем положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правил реєстрації місця проживання щодо надання визначеного законом переліку документів для здійснення процедури реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання, Чорногородською сільською радою правомірно відмовлено у здійсненні такої реєстрації.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зі змісту заяви про зменшення та уточнення позовних вимог убачається, що позивач просить визнати незаконною відмову виконавчого комітету Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області від 19.07.2016 року у реєстрації місця її проживання в будинку АДРЕСА_1 та знятті її з реєстрації за попереднім місцем проживання в будинку АДРЕСА_2 .
Проте, у листі-відповіді №02-19/163 від 19.07.2016 року виконавчого комітету Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області зазначено: «Розглянувши Ваші заяви виконком Чорногородської сільської ради повідомляє, що Вами було подано не повний комплект документів, а відповідно до Правил реєстрації місця проживання для реєстрації/зняття реєстрації місця проживання особа або її представник подає: - заяву; - паспорт; - квитанцію про сплату адміністративного збору; - документи, що підтверджують права на проживання в житлі. У разі відсутності вище вказаних документів в реєстрації місця проживання може бути відмовлено (а.с.26).
Таким чином, вказаний документ за своїм смисловим навантаженням є лише повідомленням про можливу відмову у реєстрації місця проживання, а тому у суду відсутні підстави для визнання його незаконним, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.
Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі – Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у  п. 2 ст. 8 Конвенції.
Доводи апелянта, що відмова Чорногородської сільської ради у реєстрації місця проживання ставить під сумнів право на проживання позивача в будинку АДРЕСА_1 є безпідставними, оскільки вказана відмова у реєстрації місця проживання не порушує та не впливає на право позивача користуватися вказаним житловим приміщенням, зокрема проживати в ньому. Отже, і вимоги про визнання права на проживання ОСОБА_1 в указаному житловому приміщенні є безпідставними та необґрунтованими.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що позивачем не вчинено всіх передбачених законом дій щодо подання до органу реєстрації необхідних документів для здійснення реєстрації місця проживання, зважаючи на оскарження позивачем документу, який по суті не є рішенням про відмову у реєстрації місця проживання, а також за відсутності підстав для визнання права позивача на проживання в житловому будинку, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384  ЦПК України, Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з  дня її  проголошення та  може бути оскаржена в касаційному порядку до  Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий                                                                            В.А. Кравець

Судді                                                                                         О.Ф. Мазурик

                                                                                                   Л.Д. Махлай