Постанова
Іменем України
22 травня 2020 року 
м. Київ
справа № 674/918/17
провадження № 61-26659св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дунаєвського районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2017 року у складі судді   Шклярука В. М. та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 19 березня 2018 року у складі колегії суддів: Корніюк А. П., Костенка А. М., Ярмолюка О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2017 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі -                            АТ КБ «Приватбанк»), третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А. А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у липні 2017 ОСОБА_1   отримала поштою постанову про відкриття виконавчого провадження від 27 червня 2017 року на підставі виконавчого напису № 2854 від 24 квітня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А., про стягнення з ОСОБА_1   на користь                       АТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 97 631,57 грн за кредитним договором від 19 жовтня 2012 року. У виконавчому написі зазначено, що стягнення проводиться за період з 19 жовтня 2012 року до 31 січня 2017 року. 
Вважала, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства та порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Зокрема, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Пред`явлена до стягнення заборгованість не є безспірною, оскільки загальна суму боргу, вказана у виконавчому написі, є необґрунтованою, однак на даний час належним чином перевірити проведені банком нарахування неможливо в зв`язку з відсутністю необхідних документів, в тому числі, кредитного договору та розрахунку заборгованості за цим договором. 
Крім того, відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. У той же час вказаним виконавчим написом з неї стягнуто борг за період з 19 жовтня 2012 року до 31 січня 2017 року, що означає, що з моменту права вимоги минуло більше трьох років. При цьому, згідно з наданим банком розрахунком заборгованості останній платіж по договору здійснено 08 червня 2011 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності. 
З урахуванням зазначеного, просила суд визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
Короткий зміст рішення судів першої  та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 19 березня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. та зареєстрований в реєстрі №2854 від 24 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк»  невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 19 жовтня 2012 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 31 січня 2017 року грошових коштів у розмірі 97 631,57 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із  того, що нотаріусом при вчиненні вказаної нотаріальної дії не був встановлений факт безспірності заборгованості. Надана банком для вчинення виконавчого напису заява від 19 жовтня 2012 року не містить умов кредитного договору (умов кредитування), в тому числі таких, як строк погашення кредиту, наявності штрафних санкцій за невиконання позичальником своїх зобов`язань та їх розмір, відсутні Умови та правила надання банківських послуг і тарифи банку. 
 Крім того, виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог                       статті 88 Закону України «Про нотаріат», поза межами трьохрічного строку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2018 року АТ КБ «Приватбанк»  подала до Верховного Суду касаційну скаргу, підписану представником Сокуренком Є. С., на заочне рішення Дунаєвського районного суду Хмельницької області                                 від 23 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 19 березня 2018 року, в якій просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Находження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У вересні 2018 року справу № 674/918/17 передано до Верховного Суду. 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Сімоненко В. М.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій зробили помилковий висновок про те, що нотаріусом при вчиненні вказаної нотаріальної дії не був встановлений факт безспірності заборгованості та порушено строки вчинення виконавчого напису.
Суди не звернули належної правової уваги на те, що станом на дату вчинення виконавчого напису в судах не існувало спору щодо суми заборгованості чи іншого спору між сторонами. Вказана обставина підтверджує, що заборгованість є безспірною.
Оскільки останній платіж ОСОБА_1 здійснила 15 липня 2014 року, а тому дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису 24 квітня 2017 року є законними і відповідають строку вчинення таких дій.
Відзив на касаційну скаргу 
У серпні 2018 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу АТ КБ «Приватбанк»  залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
Відзив обґрунтовано безпідставністю доводів касаційної скарги та законністю і вмотивованістю висновків про задоволення позову та наявності правових підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, викладеним у заочному рішенні Дунаєвського районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2017 року та постанові Апеляційного суду Хмельницької області від 19 березня 2018 року.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
19 жовтня 2012 року між  ОСОБА_1  та АТ КБ «Приватбанк» шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією анкети-заяви від 19 жовтня 2012 року.
24 квітня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 2854, яким задоволено вимоги АТ КБ «Приватбанк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання позивачем умов кредитного договору від 19 жовтня 2012 року.
Відповідно до вказаного виконавчого напису стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» невиплачені в строк відповідно до умов кредитного договору від 19 жовтня 2012 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 31 січня 2017 року грошові кошти у розмірі 97 631,57 грн, з урахуванням заборгованості за тілом кредиту - 13 933,48 грн, заборгованості за відсотками - 78 572,78 грн, штрафи: фіксований - 500,00 грн та штраф як відсоток від суми заборгованості - 4 625,31 грн. Строк, за який здійснюється стягнення - з 19 жовтня 2012 року до 31 січня 2017 року.
Для вчинення виконавчого напису нотаріусу надано документи: заява стягувача про вчинення виконавчого напису від 12 квітня 2017 року; розрахунок заборгованості за договором № б/н від 19 жовтня 2012 року; письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 19 жовтня 2017 року, направлена ОСОБА_1 ; анкета-заява б/н від 19 жовтня 2012 року, підписана позивачем та представником АТ КБ «Приватбанк»; список згрупованих поштових відправлень від 11 квітня 2017 року; опис цінного листа на ім`я ОСОБА_1 ; виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо АТ КБ «Приватбанк»; довіреність, видана АТ КБ «Приватбанк», на ім`я Балашова О. В.; паспорт представника АТ КБ «Приватбанк» Балашова О. В.
Мотивувальна частина.
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних 
Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши аргументи, Верховний суд у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, зокрема, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункту 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
При цьому стаття 50 Закону України «По нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України «Про нотаріат». Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. 
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України   «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
У справі, що переглядається, в обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася, зокрема, на те, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк», зазначені у заяві про вчинення виконавчого напису, неправомірні. Зокрема, позивач не погоджувалася з розміром процентів за користування кредитом, який зазначений у виконавчому написі нотаріуса як безспірна заборгованість, зі строком їх нарахування. Крім того, вказувала, що у порушення статті 87 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчинив виконавчий напис, хоча з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.
Так, відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Судами встановлено, що із наданої нотаріусу банком для вчинення виконавчого напису заяви від 19.10.2012 року, вона не містить умов кредитного договору (умов кредитування), в тому числі таких, як строк погашення кредиту, наявності штрафних санкцій за невиконання позичальником своїх зобов`язань та їх розмір. Серед копій документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис, Умови та правила надання банківських послуг і тарифи банку відсутні. Крім того, як вбачається із оскаржуваного виконавчого напису, до нього включено також штрафи - 500,00 грн та 4 625,31 грн. Однак вищевказаною заявою, яка була надана нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не передбачено будь-якої неустойки (штрафу, пені).
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що заборгованість, вказана в виконавчому написі, не є безспірною.
Колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», поза межами трьохрічного строку, оскільки у спірному виконавчому написі зазначено, що він здійснений за період 19 жовтня 2012 року до 31 січня 2017 року.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що нотаріусу були подані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, оскільки на підтвердження вказаного факту не подано належних та допустимих доказів, а такі доводи спростовані встановленими судами обставинами.
Інші посилання у касаційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень зводяться до незгоди заявника з висновками судів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України в чинній редакції.  
Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної 
інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої  судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Дунаєвського районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 19 березня 2018 рокузалишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                            В. М. Сімоненко
 
С. Ю. Мартєв
 
Є. В. Петров