ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 березня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 405/7185/18	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
секретарі судового засіданні Сколишеві О.О.,
за участі представника позивача Сисак І.О.,
представника позивача Сюр Н.В.,
представників відповідачів Татарко Д.А., Фільштейна В.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 405/7185/18 (головуючий суддя першої інстанції Брегей) за позовом ОСОБА_1 до міського голови міста Кропивницького Райковича Андрія Павловича, виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького, Міської ради міста Кропивницького, Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького, Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про визнання протиправними та скасування рішень, дій, зобов`язання утриматись від вчинення дій, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В: 
Позивач 19.10.2018 року звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з даним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міської ради від 05 червня 2018 року №1690 «Про реорганізацію виконавчого органу та внесення змін до рішення Кіровоградської міської ради від 29 липня 2014 року №3263»; 
- визнати протиправними дії відповідачів щодо реорганізації Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького на виконання Рішення Міської ради від 05 червня 2018 року №1690 та зобов`язання утриматись від вчинення таких дій;
- визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови від 18 липня 2018 року №258-к «Про зміну організації виробництва та істотних умов праці працівників Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького»; 
- визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови від 20 вересня 2018 року №339-к про її звільнення;
- поновити її на посаді начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького з 20 вересня 2018 року;
- стягнути солідарно зі Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького та виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 вересня 2018 року по день прийняття судового рішення.
В обгрунтування позову зазначено, що Рішення Міської ради від 05 червня 2018 року №1690 «Про реорганізацію виконавчого органу та внесення змін до рішення Кіровоградської міської ради від 29 липня 2014 року №3263» не відповідає вимогам закону, оскільки Служба у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького втратила статус юридичної особи шляхом приєднання до Управління. Позивач вважає, що спірне рішення прийнято з порушенням процедури, переслідуючи мету її звільнення з посади керівника виконавчого органу. Крім того, позивач зазначає, що під час реорганізації Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького їй запропонували обійняти посаду керівника вказаної Служби, як структурного підрозділу Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, однак вона відмовилась, так як вважала, що їй повинні запропонувати посаду керівника новоутвореного виконавчого органу.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції не дослідив та не з`ясував повно і всебічно всі обставини в справі.
Відповідачі подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач та її представник в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити.
Представники відповідачів проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.          
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
          Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на скаргу, встановила наступне. 
Позивач - ОСОБА_1 працювала на посаді начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького.
Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19 березня 2018 року ОСОБА_1 поновлено на посаді керівника вказаної Служби. Ршення суду звернено до негайного виконання (а.с.71-75 т.1).
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2018 року рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19 березня 2018 року залишено без змін (а.с. 79-84 т.1).
05 червня 2018 року міською Радою міста Кропивицького (12 сесія VII скликання) прийняла рішення №1690 «Про реорганізацію виконавчого органу та внесення змін до рішення Кіровоградської міської ради від 20.07.2019 року №3263». Рішення прийнято на підставі ст.ст.26,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.59 Господарського кодексу України, ст.ст. 104-107 Цивільного кодексу України (а.с.18-20 т.2).
Вказаним рішенням утворено виконавчий орган міської ради міста Кропивницького зі статусом юридичної особи - Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, до складу якого увійшли такі структурні підрозділи: відділ забезпечення та контролю; служба у справах дітей.
Водночас, припинено юридичну особу - Службу у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького шляхом приєднання (реорганізації) до Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького.
Розпорядженням міського голови від 18 червня 2018 року керівником Управління призначено Тимоховську Т.М. (а.с.155 т.1). 
18 липня 2018 року міський голова м.Кропивницького прийняв Розпорядження за №258-к «Про зміну організації виробництва та істотних умов праці працівників Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького» (а.с.136 т.1).
Вказаним розпорядженням попереджені працівники Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради м.Кропивницького про те, що з 20 вересня 2018 року відбудуться зміни в організації виробництва та істотних умов їх праці, а саме: найменування посад, зміна посадових обов`язків, розміру заробітної плати.
Станом на 18 травня 2018 року посадовий оклад начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради м.Кропивницького становив 6800 грн. (а.с.150 т.1).
Розмір посадового окладу визначався відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268.
18 липня 2018 року міський голова, керуючись вказаним нормативно-правовим актом Уряду України, затвердив штатний розпис Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького (а.с.151).
Посадовий оклад начальника Служби у справах дітей, як структурного підрозділу Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, склав 6300 грн. (а.с.152 т.1).
19 липня 2018 року ОСОБА_1 попереджена про зміни в організації виробництва та істотних умов праці. Цим же розпорядженням позивачу запропоновано обійняти посаду начальника Служби у справах дітей, як структурного підрозділу Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького. Крім того, позивача попереджено, що у разі відмови від роботи в нових умовах її буде звільнено за п.6 ст.36 КЗпП України з виплатою згідно із ст.44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі середньосячного заробітку (а.с.137-141 т.1).
23 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до міського голови із заявою про призначення її на посаду начальника Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького (а.с.22 т.1).
23 серпня 2018 року секретар міської Ради повідомив Сисак І.О. про розгляд її заяви від 23.07.2018 року та просив до 19.09.2018 року письмово підтвердити бажання обійняти посаду, яку запропонували, тобто посаду начальника служби у справах дітей Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м.Кропивницького (а.с.142 т.1).
19 вересня 2018 року ОСОБА_1 відмовилась від призначення на посаду начальника служби у справах дітей Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м.Кропивницького, про що особисто написала заяву (а.с.143 т.1).
Того ж дня позивача сповістили, що у разі відмови від посади, яку запропонували, звільнять зі служби на підставі пункту 6 частини 1  статті 36 КЗпП України  (а.с.144 т.1).
20 вересня 2018 року Розпорядженням міського голови за №339-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького у зв`язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (а.с.30 т.1).
Позивач не погодилась як з рішенням міської ради про реорганізацію виконавчого органу (від 05.06.2018 року №1690), так і розпорядженнями голови міської ради про зміну організації виробництва та істотних умов праці (від 18.07.2018 року №258-к), та звільнення її з посади (від 20.09.2018 року №339-к), та оскаржила їх до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з утворенням Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького шляхом приєднання до нього Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького, яка припинила діяльність як окрема юридична особа, для працівників Служби настали зміни в організації виробництва та істотних умов праці. Це стосувалось зміни найменування посад, посадових обов`язків і розміру заробітної плати. У випадку з позивачем, остання втрачала ще й посаду керівника юридичної особи. Суд, пославшись на приписи частини 3  статті 32 КЗпП України зазначив, що міський голова правомірно прийняв Розпорядження від 18 липня 2018 року №258-к, запропонувавши за два місяця кожному працівнику Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького відповідну посаду в Службі, як структурному підрозділі Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького. Оскільки зазнали зміни в сторону збільшення завдання, прав і повноважень Управління у порівнянні зі Службою, тому відповідною посадою посаді, яку обіймала позивач, була саме посада керівника Служби, як структурного підрозділу Управління. Сисак І.О. висловила незгоду з призначенням на таку посаду. Суд першої інстанці з посиланням на приписи частини 4  статті 32 КЗпП України  та пункту 6 частини 1  статті 36 КЗпП України зробив висновок, що звільнення позивача відбулось з дотриманням строку, який встановлено приписами частини 3  статті 32 КЗпП України  (по завершенню двох місяців з дня повідомлення про зміну істотних умов праці), а відтак і про законність Розпорядження міського голови від 20 вересня 2018 року №339-к про звільнення ОСОБА_1 ..

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.
Відповідно до пунктів 5 та 6 частини першої  статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»  затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів; утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів ради є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад.
Вказана норма визначає, що ніхто не може впливати на волю органу місцевого самоврядування стосовно утворення, припинення, реорганізації виконавчих органів, в тому числі щодо утворення виконавчого органу, до складу якого увійшов, як структурний підрозділ, інший виконавчий орган.
Працівник може оскаржувати припинення або реорганізацію виконавчого органу, якщо ставить питання, що такі дії вчиняються з метою його звільнення.
ОСОБА_1 оскаржує рішення Міської ради від 05 червня 2018 року №1690 про реорганізацію виконавчого органу, оскільки вважає, що воно прийнято з метою її звільнення. 
В даному випадку судом першої інстанції досліджено законність спірного рішення саме в аспекті доводів позову.
Як вбачається з Положення про Службу у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького та Положення Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького завдання, функції і права Управління є ширшими ніж служби (а.с.10-17, 22-28 т.2).
Так, Управління з питань захисту прав дітей (крім завдань, що були у Служби у справах дітей) має займатися ще й: розробленням і здійсненням політики з питань забезпечення житлом дітей-сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування; організацією ведення обліку дітей шкільного віку, шляхом створення та постійного оновлення реєстру; готування та подання пропозиції стосовно закріплення території обслуговування за навчальними закладами з питань щодо обліку дітей шкільного віку; визначає потребу у забезпеченні житлом дітей-сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування; та інше.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що припинення Служби у справах дітей шляхом приєднання до Управління з питань захисту прав дітей відповідало легітимній меті, якою є удосконалення і ефективність роботи виконавчих органів Міської Ради.
Приписами  статті 1 Закону України «Про органи і службу у справах дітей та спеціальні установи для дітей»  від 24 січня 1995 року №20/95-ВР (далі по тексту - Закон №20/95-ВР) визначено органи і служби у справах дітей, спеціальні установи та заклади, які здійснюють їх соціальний захист і профілактику порушень.
Приписами частини 1 вказаної норми встановлено, що здійснення соціального захисту дітей і профілактики серед них правопорушень покладається в межах визначеної компетенції на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у у сфері сім`ї та дітей, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері сім`ї та дітей, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім`ї та дітей, відповідні структурні підрозділи обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів міських і районних у містах рад.
Отже, соціальний захист і профілактика порушень дітей покладається на виконавчі органи місцевого самоврядування.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що Закон  №20/95-ВР не визначає як орган місцевого самоврядування назве такий виконавчий орган, оскільки це питання відноситься до виключної його компетенції, з чим погоджується колегія суддів.
Водночас,  Закон  №20/95-ВР висуває вимогу до правового статусу такого виконавчого органу.
Так, приписами частини 9  статті 4 Закону  №20/95-ВР встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політку у сфері усиновлення та зихисту прав дітей, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім`ї та дітей, служби у справах дітей мають права юридичної особи.
Виконавчий орган місцевого самоврядування, що здійснює соціальний захист і профілактику порушень, має бути наділеним правовим статусом юридичної особи.
У даному випадку таким органом стало Управління з питань захисту прав, котре має статус юридичної особи.

Посилання позивача на те, що спірне рішення було прийнято Радою з метою її звільнення, є нелогічним та необгрунтованим, оскільки позивачу було запропонувано обійняти посаду начальника Служби у справах дітей, як структурного підрозділу Управління.
Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції позивач пояснила, що рішення Міської ради від 05 червня 2018 року №1690 про реорганізацію виконавчого органу вона оскаржує тому, що їй відповідачем не було запропоновано посаду начальника саме Управління з питань захисту прав дітей, а було запропоновано посаду начальника Служби у справах дітей, як структурного підрозділу Управління. Проте, запропоновану посаду вона вважає не рівнозначною, а також вважає, що у неї була перевага перед іншими працівниками для зайняття посади начальника Управління з питань захисту прав дітей.
Наявна в матеріалах справи заява ОСОБА_1 до міського голови від 23.07.2018 року про призначення її на посаду начальника Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького (а.с.22 т.1) свідчить про згоду ОСОБА_1 з рішенням Міської ради від 05 червня 2018 року №1690 щодо утворення Управління з питань захисту прав дітей, яке вона бажає очоліти.
З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що єдиною підставою оскарження позивачем рішення Міської ради від 05 червня 2018 року №1690 стало те, що на посаду керівника Управління з питань захисту прав дітей була призначена інша особа (розпорядження міського голови від 18.06.2018 року керівником Управління призначено ОСОБА_2 - а.с.155 т.1). 

У зв`язку з утворенням Управління з питань захисту прав дітей шляхом приєднання до нього Служби у справах дітей, яка припиняла діяльність як окрема юридична особа, для працівників Служби у справах дітей настали зміни в організації виробництва та істотних умов праці.  Це стосувалось зміни найменування посад, посадових обов`язків і розміру заробітної плати.
У випадку з ОСОБА_1 , остання втрачала ще й посаду керівника юридичної особи.
Приписами частини 3  статті 32 КЗпП України  встановлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. 
Отже, міський голова м.Кропивницького правомірно прийняв 18 липня 2018 року Розпорядження за №258-к «Про зміну організації виробництва та істотних умов праці працівників Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького» (а.с.136 т.1), яким було визначено попередити всіх працівників Служби у справах дітей про те, що з 20.09.2018 року відбудуться зміни в організації виробництва та істотних умов праці.
Вказаним розпорядженням також визначено запропонувати кожному працівнику Служби пропозиції щодо продовження роботи в Службі, як структурному підрозділі Управління, на іших посадах та нових умовах праці згідно з додатком. 
Оскільки зазнали змін в сторону збільшення завдання, права і повноваження Управління у порівнянні зі Службою, тому відповідною посадою посаді, яку обіймала ОСОБА_1 , є посада керівника Служби у справах дітей, як структурного підрозділу Управління з питань захисту прав дітей.
ОСОБА_1 висловила незгоду з призначенням на таку посаду. 
Посилання позивача на ту обставину, що їй повинні були запропоновути посаду начальника Управління з питань захисту прав дітей, колегія суддів вважає не обгрунтованим, оскільки на час попередження позивача про зміни в організації організації виробництва та істотних умов праці (19.07.2018 року - а.с.137 т.1), посада начальника Управління з питань захисту прав дітей вже не була вакантною, а тому і не могла бути запропонована (розпорядження міського голови від 18.06.2018 року керівником Управління призначено ОСОБА_2 - а.с.155 т.1). 
23 серпня 2018 року секретар міської Ради листом просив ОСОБА_1 до 19.09.2018 року письмово підтвердити бажання обійняти посаду, яку запропонували, тобто посаду начальника служби у справах дітей Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м.Кропивницького (а.с.142 т.1).
19 вересня 2018 року ОСОБА_1 відмовилась від призначення на посаду начальника служби у справах дітей Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м.Кропивницького, про що особисто написала заяву (а.с.143 т.1).
Того ж дня позивача сповістили, що у разі відмови від посади, яку запропонували, звільнять зі служби на підставі пункту 6 частини 1  статті 36 КЗпП України  (а.с.144 т.1).
Будь-якої згоди (письмової чи усної) ОСОБА_1 у період з 19.07.2018 року по 19.09.2018 року про призначення її на посаду начальника служби у справах дітей Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м.Кропивницького не надала.
Наведені вище обставини позивачем в позові, в апеляції та в судовому засіданні апеляційної інстанції не заперечувались та не спростовувались.
Приписами частини 4  статті 32 КЗпП України  передбачено, що якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6  статті 36 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 6 частини 1  статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
20 вересня 2018 року Розпорядженням міського голови за №339-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького у зв`язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (а.с.30 т.1).
З наведеного вбачається, що відповідачем було здійснено передбачені частиною 3  статті 32 КЗпП України (повідомлення про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці) дії, що передували звільненню позивача за частиною 4  статті 32 КЗпП України.
За весь час періоду попередження, тобто з 19.07.2018 року по 19.09.2018 року, позивачем не надавалась у встановлений законом спосіб згода про призначення на запропоновану посаду. 
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року в адміністративній справі №405/7185/18 залишити без задоволення.
          Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року в адміністративній справі №405/7185/18 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 4, пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
          Повне судове рішення складено 18 березня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко