ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 204/7151/19 (2-а/204/7/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П., 
розглянувши у відкритому 
судовому засіданні в м. Дніпрі 
апеляційну скаргу                               Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2020 року (головуючий суддя - Самсонова В.В.) в адміністративній справі

за позовом                                          ОСОБА_1 

до                                                   Інспектора роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної сержанта поліції ОСОБА_2

третя особа                                         Департамент патрульної поліції Національної поліції України

про                                                   скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Інспектора роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної сержанта поліції ОСОБА_2 (далі - Відповідач), Третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі - Третя особа), в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1594546 від 06.10.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що оскаржувана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, з порушенням передбаченого законом порядку провадження в справах про адміністративні правопорушення, за відсутності належних доказів вини у скоєному правопорушенні.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2020 року адміністративний позов задоволено (а.с.54-55).
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що вчинення Позивачем адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП не підтверджено жодним доказом.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Третя особа оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Третя особа, із посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складення протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються. Поліцейські виявили порушення правил дорожнього руху, на яке належним чином відреагували, результатом чого стало винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Також в апеляційній скарзі зазначено, що якщо Відповідач не надав відеозапис самого факту правопорушення, це не означає, що особа, яка вчинила проступок, має уникнути адміністративної відповідальності, враховуючи принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка вчинила адміністративний проступок.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.
За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що 06 жовтня 2019 року інспектором 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову серії ЕАК № 1594546 від 06 жовтня 2019 року у відношенні ОСОБА_2 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. на користь держави.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що підставою для її винесення є те, що Позивач керуючи транспортним засобом 06 жовтня 2019 року о 19 год. 33 хв. в м. Дніпрі, Криворізьке шосе, 26 км не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед початком руху, чим порушив вимоги п. 9.2.а Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Згідно з п. 9.2.а Правил дорожнього руху України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху і зупинкою.
У контексті спірних правовідносин умовою правомірного притягнення Позивача до адміністративної відповідальності є доведена наявність складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що одним із основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, є те, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у постанові від 28 серпня 2018 року у справі №826/6382/17; адміністративне провадження №К/9901/42163/18.
В той же час, докази, які надаються, зокрема, Відповідачем, мають відповідати критеріям достатності, достовірності, належності та допустимості.
Крім того, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Коробов проти України», «Федорченко та Лозенко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії», «Авшар проти Туреччини» зазначено, що при оцінці доказів суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідачем у даній справі не надано доказів, що відповідають наведеним критеріям та перебувають поза межами розумного сумніву, на підтвердження обставини неподання Позивачем сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед початком руху, порушення останнім вимоги пункту 9.2 «б» Правил дорожнього руху України. При цьому суд апеляційної інстанції наголошує на неможливості встановлення певних обставин на підстави припущень.
У рішенні по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Разом із тим, Відповідачем у встановленій спосіб презумпцію невинуватості, дія якої розповсюджується на Позивача, не було спростовано.
За таких обставин висновки суду першої інстанції по суті адміністративного позову є обґрунтованими.
Відносно посилань апеляційної скарги на те, що спостереження осіб, уповноважених на складення постанови про адміністративне правопорушення, є специфічним видом доказу, суд апеляційної інстанції зазначає про їх неспроможність, оскільки останні не відповідають правилам доказування, визначеним главою 5 Кодексу адміністративного судочинства України. Вимоги даної глави не оперують категорією «специфічних доказів», натомість вказують на те, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (частина 2 статті 90 КАС України). Крім того, як вже зазначалось, докази мають бути, зокрема, достатніми для встановлення наявності або відсутності певної обставини та перебувати поза межами розумного сумніву, в той час як самі посилання Відповідача на ту чи іншу обставину у контексті спірних правовідносин не є достатнім доказом і дані посилання перебувають в межах розумного сумніву.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 29 січня 2020 року необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги Третьої особи спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2020 року у справі №204/7151/19 (2-а/204/7/20) - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов