ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/4426/19
Головуючий в 1 інстанції: Крапівіна О.П.
Провадження № 33/819/128/20 
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2020 року
       Суддя Херсонського апеляційного суду Гемма Ю.М., 
       за участю захисника Волвенка О.І.,
       Соболєва І.А ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 02 березня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП щодо:
        ОСОБА_2 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

       Цією постановою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

        ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 09.12.2019 року о 00 год. 05 хв. на а/д Харків-Сімферополь 498 км. керував транспортним засобом ЗАЗ №110307, д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння – різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та від проходження медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

       Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з висновками суду першої інстанції, просить оскаржувану постанову скасувати, допитати свідка ОСОБА_3 , дослідити матеріали справи. В обґрунтування доводів указує, що в судовому засіданні ним було заявлено усне клопотання про допит поліцейського ОСОБА_4 , який склав протокол, свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , але судом йому було відмовлено в допиті вказаних свідків. Вважає, що у працівників поліції не було підстав для зупинки його транспортного засобу, в поясненнях свідків не вказано номерів їх контактних телефонів, що перешкоджає їх виклику в судове засідання. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідків не було повідомлено про відповідальність без приведення їх до присяги. Наголошує, що йому не було вручено копію протоколу, протокол взагалі не складався в його присутності, йому не пропонували пройти медичний огляд в закладі охорони здоров`я, поліцейським не було направлено його для проходження огляду на стан сп`яніння. Всупереч вимог п.9 ч.1 ст.31 ЗУ «Про Національну поліцію» не застосовувались технічні засоби. Апелянт наголошує, що відповідно до практики ЄСПЛ протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом, викладені в ньому обставини підлягають перевірці за допомогою інших доказів.

       Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності, та його захисника Волвенка О.І., які підтримали апеляційні вимоги, наведені ОСОБА_2 , просили їх задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

       Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
       Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст.130 КУпАП.
       Пункту 2.9а) Правил дорожнього руху України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. 
       Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або щодо перебування особи під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складання висновку за результатами огляду проводиться у присутності поліцейського. 
       Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
       Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Згідно із п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

       Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, 09.12.2019 року о 00 год. 05 хв. На а/д Харків-Сімферополь 498 км. керував транспортним засобом ЗАЗ №110307, д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння – різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та від проходження медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.
       Зазначені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , відповідно до яких   ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатору Drager та в закладі охорони здоров`я (а.с.3-4)
       Отже, у працівників поліції були законні підстави вимагати від водія ОСОБА_2 пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, від якого він відмовився, та для складення протоколу про адміністративне правопорушення. 
       При складанні протоколу ОСОБА_2 були роз`ясненні права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, при цьому він відмовився давати пояснення щодо вчиненого правопорушення, відмовився від отримання копії протоколу, будь-яких зауважень щодо змісту протоколу від нього не надходило, тобто він реалізував своє право на захист. Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотримання вимог ст.ст.254, 256 КУпАП. 
       Тому доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення не складався, є голослівними. 
       Апелянтом не оспорюється факт того, що йому у встановленому законом порядку працівники поліції пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, він вказує на те, що йому не пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, не виписали направлення, однак такі доводи спростовуються як змістом протоколу, так і наявними поясненнями свідків.
Безпідставними є доводи апелянта про те, що за його клопотанням в судовому засіданні не було допитано поліцейського ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , оскільки жодними доказами наявність такого клопотання не підтверджено. 
Відповідно до вимог ст.272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі. 
       Як убачається з апеляційної скарги ОСОБА_2 , він просить допитати в судовому засіданні ОСОБА_3 , однак ні апелянтом, ні матеріалами справи не підтверджено, що вказана особа є свідком у справі, тобто те, що йому відомо про обставини, які підлягають установленню, а тому апеляційним судом не встановлено наявність обґрунтованих підстав для допиту вказаної особи як свідка.
Не приймаються до уваги вказівки апелянта про те, що в бланках пояснень свідків не вказано номери їх контактних телефонів, та їх не попереджено про відповідальність, не приведено до присяги, оскільки чинним КУпАП не передбачено вимог до оформлення бланків допиту свідків та визнання таких доказів неналежними або недопустимими за відсутність відомостей, про які вказує ОСОБА_2 .. 
       Не передбачено це і Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року.
       Є надуманими доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.280 КУпАП, оскільки не встановлено чи мало місце адміністративне правопорушення, оскільки в ньому чітко та конкретно вказано обставини справи та зазначено склад адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 ..
       Вказівки апелянта про те, що йому не було вручено копію протоколу суперечать вимогам ст.268 КУпАП, оскільки він особисто відмовився від отримання копії протоколу, тобто реалізував своє право. 
       Також не відповідають дійсності твердження апелянта про те, що складання протоколу відносно нього взагалі не мало місця, оскільки в апеляційній скарзі особа детально описує обставини зупинки транспортного засобу, фіксування результатів зупинки транспортного засобу та притягнення його до адміністративної відповідальності.
       Є безпідставними посилання апелянта на те, що всупереч п.9 ч.1ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не застосовувалась технічна фіксація такої процесуальної дії, оскільки вказана норма не є імперативною, обов`язку для застосування технічних засобів не встановлює. 
       Протокол про адміністративне правопорушення у вказаній справі відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП та є належним доказом вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
       Не приймаються до уваги посилання ОСОБА_2 на те, що відповідно до практики ЄСПЛ протокол не є самостійним доказом, а викладені в ньому відомості мають бути перевірені за допомогою інших доказів, оскільки в судовому засіданні були досліджені як зміст протоколу, так і докази на підтвердження законності його складання, зокрема, письмові пояснення свідків та було надано оцінку усним поясненням особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, що свідчить про дотримання судом вимог ст.251 КУпАП.
       З огляду на викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, дослідивши всі зібрані у справі докази, дав їм належну оцінку та обгрунтовано визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
       Стягнення на ОСОБА_2 накладено відповідно до вимог ст.33 КУпАП у межах, установлених санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу порушника, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, ступеня вини, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність. 
       У зв`язку з чим, доводи апелянта про необґрунтованість та незаконність постанови суду першої інстанції, є неспроможними. 
       Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, які повністю узгоджуються між собою, а інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
       Отже, підстави для скасування постанови суду першої відносно ОСОБА_2 та задоволення його апеляційної скарги, відсутні.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення, а постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 02 березня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо  ОСОБА_2  – залишити без зміни.

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського
апеляційного суду                (підпис)                        Ю.М.Гемма