П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3465/19	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року, (суддя Птичкіна В.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 10 лютого 2020 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4447-54 від 16.05.2019 на суму 21 030,90 грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її адміністративний позов задовольнити повністю.
В доводах апеляційної скарги зазначається, що поза уваги суду першої інстанції залишилося те, що ОСОБА_1 згідно зі ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ оскаржила зазначену вимогу до Головного управління ДФС у Миколаївській області, але останнє, у встановлений законом 30-денний строк, не надіслало позивачу рішення за скаргою. За таких обставин апелянт вважає що її скарга, згідно з абз. 7 ч. 4 ст. 25 Закону №2464, вважається повністю задоволеною.
Крім того, апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що «Южноукраїнське управління ГУ ДФС є частиною ГУ ДФС у Миколаївській області, а тому скаргу на Вимогу Коробай Т .В. мала подати до ДФС» суперечить наказу МФУ від 09.12.2015 р. №1124 «Про затвердження Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу», оскільки, згідно 2-го, 3-го та 4-го розділу вказаного Порядку врегульовано подання первинної скарги та вторинної скарги і розгляд скарг.
Отже, апелянт вважає, що ОСОБА_1 правильно подала скаргу на вимогу та контролюючий орган пропустив строки надання відповіді, що є підставою для задоволення скарги та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку письмового провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі… подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16.05.2019 р. управління сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4447-54, в якій зазначило суму недоїмки ОСОБА_1 з ЄСВ у розмірі 21 030,90 грн. (а.с. 8).
Вимогу підписала начальник Южноукраїнського управління Головного управління ДФС у Миколаївській області; на підписі наявна печатка Южноукраїнського управління.
Відповідно до наданої позивачем інформації, ОСОБА_1 отримала Вимогу 05.07.2019 р. (а.с. 9, 10). Цей факт Управління не спростувало.
15.07.2019 р. ОСОБА_1 надіслала до управління скаргу, в якій просила визнати протиправною та скасувати вказану Вимогу (а.с. 11-12, 13, 14).
Управління отримало скаргу ОСОБА_1. 16.07.2019 р. (а.с. 13).
У відповідь на скаргу Южноукраїнське управління 19.08.2019 р. надіслало позивачу лист №826/Г/К/14-29-54-06-29 від 14.08.2019 р., в якому, зокрема, зазначило, про те, що скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення (а.с. 18, 20, 21, 17).
Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4447-54 від 16.05.2019 р., позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що виставлена ФОП ОСОБА_1 вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4447-54 від 16.05.2019 р. відповідачем винесена у строки та за формою, що відповідає законодавству. Водночас докази подання ОСОБА_1 скарги до ДФС, як передбачено діючим законодавством, у справі відсутні

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно абз. 2, п. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ (надалі - Закон №2464) (із змінами та доповненнями) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Відповідно абз. 4, п. 1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є зокрема фізичні особи - підприємці.
Відповідно абз. 2, п. 1, ст. 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) на суму доходу, отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладанню податком а доходи фізичних осіб.
У разі якщо таким платником не отримано дохід у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленого цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Абзацами 1, 4, 5, 6, 7 ч. 4 ст. 25 Закону №2464 встановлено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмові формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомлення про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
У пункті 1 затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 01.02.2019 №80 «Положення про Головне управління ДФС у Миколаївській області» вказано, що Управління є територіальним органом Державної фіскальної служби України  (надалі - ДФС), який підпорядковується ДФС. Головне управління ДФС у Миколаївській області (надалі - ГУ ДФС) є органом доходів і зборів. У складі ГУ ДФС на правах відокремлених підрозділів утворюються управління, до складу яких входять державні податкові інспекції. Переліки управлінь, які утворюються на правах відокремлених підрозділів ГУ ДФС та державних податкових інспекцій, що утворюються у складів управлінь, утворених на правах відокремлених підрозділів ГУ ДФС, затверджуються окремим наказом ДФС.
З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що Законом України передбачено оскарження вимоги про сплату недоїмки саме до вищестоящого податкового органу, яким в даному випадку є ДФС України.
Так, з матеріалів справи вбачається та не спростовано сторонами, що 05.07.2019  року позивачем було отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Миколаївській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4447-54 від 16.05.2019 р.. Згідно даної вимоги позивачці нараховано до сплати суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21 030,90 грн. (а.с. 9-10).
15.07.2019 року позивачем направлено до ГУ ДФС у Миколаївській області скаргу на зазначену вимогу про сплату боргу (недоїмки), яку було отримано адресатом 16.07.2019 року (а.с. 11-13).
Докази подання ОСОБА_1 скарги до ДФС у справі відсутні, тому колегія суддів вважає правильний висновок суду першої інстанції щодо безпідставності доводів позивачки/апелянта про те, що подана нею скарга вважається повністю задоволеною.
Ані нормами Закону №2464, ані затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 №1124 «Порядком розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу» не передбачена можливість направлення контролюючим органом скарги до контролюючого органу вищого рівня.
Посилання апелянта на «Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2015 року за №1124, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на пріоритетність Закону, який також регламентує питання оскарження податкової вимоги, над вказаним Порядком, який є підзаконним нормативним актом.
Крім того, вказаний порядок застосовується у випадку, якщо скаржник вважає, що контролюючий орган саме у районі, місті (крім міста Києва), районі у місті, об`єднаний чи спеціалізований неправильно визначив суму недоїмки (п. 1 Розділ ІІ Порядку), водночас, в даній справі спірна вимога винесена ГУ ДФС у Миколаївській області, тобто органом вищої ланки по відношенню до вказаних установ.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію довів та обґрунтував.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції не мається.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 лютого2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов