ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1315/20 Справа № 183/2295/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»
на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2019 року 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 16 серпня 2009 року між ним та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10 000,00 грн, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Банк виконав умови кредитного договору, надав ОСОБА_1 кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачувала кредит та проценти за користування кредитом, в результаті чого станом на 28 березня 2019 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 27 474,95 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 5 492,23 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 6 670,58 грн; заборгованості за пенею (прострочене зобов`язання) - 12 527,62 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 1 000,00 грн; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн та (процентна складова) - 1 284,52 грн. 
На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати.
Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2019 року позов задоволено частково. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 16 серпня 2009 року 5 492,23 грн, що становить заборгованість по тілу кредиту. 
В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.
Вирішено питання про стягнення судових витрат.
Не погодившись з таким рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом, посилаючись на те, що Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, в даному випадку. Але саме по собі посилання на неознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не можуть бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин та відсутності заборгованості.
Відповідач правом, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористалася.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Закритого акціонерного товариства «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 16.08.2009 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
На підставі вказаних Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість станом на 28 березня 2019 року у розмірі 27 474,95 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 5 492,23 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 6 670,58 грн, заборгованості за пенею (прострочене зобов`язання) - 12 527,62 грн, заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у розмірі 1 000,00 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн та штрафу (процентна складова) - 1 284,52 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 
Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). 
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
При цьому, у анкеті-заяві, підписаній сторонами, не визначено чітко та однозначно, яка процентна ставка встановлена за кредитним договором, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. 
Таким чином, позивачем не надано доказів, на якій підставі та за якими умовами відповідачу нараховано суму процентів за користування кредитом, отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь банку лише заборгованість по тілу кредиту у розмірі 5 492,23 грн. 
       Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не можуть бути підставою для визнання кредитного договору неукладеним; що підписавши анкету-заяву відповідач приєдналася до запропонованих Умов та правил надання банківських послуг, а своїм підписом погодилася з їх змістом, а тому відмова у стягненні процентів за користування кредитом є необґрунтованою, не можуть бути прийняті судом до уваги з наступних підстав.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зокрема, про стягнення відсотків за користування кредитом, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/  як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів у розмірах та порядку нарахування, що визначені в документах, які додані банком до позовної заяви.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно тлумачить та застосовує постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у справі, рішення якої оскаржується, відповідач не заперечувала факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки Верховним Судом розглянуто питання щодо формування судової практики застосування норм, які регулюють правовідносини у сфері споживчого кредитування, і в тому числі поширюються на правовідносини, які виникли в даній справі.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами та посилання на власноруч заповнену позичальником анкету-заяву, в якій визначено процентну ставку за кредитом, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки, в даному випадку, ця вимога є безпідставною, що підтверджується резолютивною частиною позовної заяви та розрахунком заборгованості за кредитом, згідно яких у відповідача відсутня заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами (а.с.10). 
Зазначене також спростовує доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, вирішуючи вимогу щодо стягнення процентів за користування кредитом, мав керуватися положеннями ст. 1048, 1054 ЦК України та стягнути з відповідача проценти, визначивши їх розмір на рівні облікової ставки НБУ. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Зважаючи на те, що вимога про стягнення процентів за користування кредитними коштами не заявлялася позивачем під час звернення до суду першої інстанції з огляду на її фактичну відсутність, що підтверджується розрахунком заборгованості, колегія суддів приходить до висновку про відсутність предмету спору в зазначеній частині. 
Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не перевірив належним чином розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувалася кредитними коштами, частково виконувала умови кредитного договору, частково сплачувала заборгованість за договором, що відображено у розрахунку заборгованості і свідчить про визнання нею умов договору, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.
Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2019 року – залишити без змін в оскаржуваній частині.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова