ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1756/20 Справа № 199/9658/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 52 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на утримання дітей, третя особа Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_1  звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. 
Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народилися троє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи з 2016 року батько дітей стосунків з дітьми не підтримує, бажання спілкуватись та займатись їх вихованням не має, ніяким чином не допомагає, не турбується про фізичний і духовний їх розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не надає доступу до культурних та інших цінностей, не створює умови для отримання ними освіти. 
Діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. 
Наказом Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі половини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину дітей відповідного віку, що місяця, до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи стягнення з 04 квітня 2018 року. 
Оскільки судове рішення відповідачем не виконується, він ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дітей, не приймає участі у їх вихованні та не бере участь у додаткових витратах на дітей, зокрема, сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 займаються танцями, що потребує щомісячно сплати за відвідування гуртка, та оплати костюмів, просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відповідача відносно малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнути з відповідача додаткові витрати на дітей у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення позивача до суду та до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на утримання дітей, відмовлено. Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання ним батьківських обов`язків. Судові витрати віднесено на рахунок держави.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано жодних доказів понесення додаткових витрат на утримання дітей, на які вона посилається, як на особливі обставини, з якими законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат. 
Позивач довела свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо виховання дітей, проте не довела в чому будуть полягати зміни в житті дітей в разі застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. 
Суд першої інстанції вважав, що задоволення цих вимог не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов`язків, але відповідачу необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дітей. Факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дітей, піклування про їх фізичний і духовний розвиток.
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківський прав відносно малолітніх дітей, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей, не сплачує аліменти, не виявляє інтересу до їх життя, не піклувалася про фізичний стан, духовний розвиток дітей, їх здоров`я. Суд першої інстанції не надав правової оцінки висновку органу опіки та піклування, згідно якого є доцільним позбавлення батьківських прав.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється. 
Відповідач своїм правом передбаченим ст.360 ЦПК України, не скористався.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині залишити без змін. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які на даний час проживають разом з матір`ю, 
Судовим наказом Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року, з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі половини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину дітей відповідного віку, щомісяця, до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи стягнення з 04 квітня 2018 року.
Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим документом № 2н/202/97/18 від 14 травня 2018 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дітей, станом на 30 червня 2019 року заборгованість по аліментних платежахстановить 43 098,26 грн., при цьому аліментні зобов`язання відповідачем частково виконуються.
Згідно характеристики учня 5-г класу КЗО «Навчально-виховного комплексу № 131 «загальноосвітнього навчального закладу І ступеня - гімназія» Дніпровської міської ради, батько у сім`ї не проживає. В школу батько не з`являється , шкільним життям ОСОБА_9 не цікавиться.
Відповідно до характеристики вихованців ДНЗ № 206 гр. №7 та гр. № АДРЕСА_1 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , батько не приходить у садочок, не цікавиться дітьми, не приймає участі у навчанні та вихованні дітей.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпрі ради від 25 лютого 2019 року за № 4/4-254 позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей, є доцільним.
Встановивши вищезазначені обставини у справі, та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскарженій частині рішення суду та вважає його таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, згідно з пунктом 2 якої ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки висновку органу опіки та піклування, згідно якого є доцільним позбавлення батьківських прав є безпідставними, з урахуванням наступного. 
Відповідно до ч. 5, 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
При цьому, суд врахував характер поведінки та особу відповідача, а тому не погодився із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно дітей, оскільки такий висновок суперечить інтересам дитини.
Доводи апеляційної скарги про наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання малолітніх дітей, не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки факт стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, не може свідчити про свідоме ухилення ним від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своїх дітей, безпідставні, висновків суду не спростовують, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції. Крім того, вказаним доводам і письмовим доказам була надана судом першої інстанції відповідна правова оцінка.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив обставин справи та не надав оцінки наявним у матеріалах справи доказам, які вказували на систематичне та свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та підтверджували необхідність позбавлення його батьківських прав, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність оскарженого судового рішення та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів по справі.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення в оскарженій частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида