Ухвала
Іменем України
 
04 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 509/1132/17
провадження № 61-3654ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним договору про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності та поділ майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним договору про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності та поділ майна.
 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року відкрито провадження в цій справі та призначено її до розгляду.
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року, в якій, посилаючись на те, що предметом спору є нерухоме майно, основна частина якого знаходиться у Приморському районі міста Одеси, просила скасувати оскаржуване судове рішення і передати справу для розгляду до Приморського районного суду міста Одеси.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року на підставі частини п`ятої статті 370 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що доводи її апеляційної скарги вже були розглянуті та відхилені судом під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на цю ж ухвалу місцевого суду.
 
20 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу для продовження розгляду за належною підсудністю до Одеського апеляційного суду.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що в матеріалах справи містяться докази, які підтверджують вимоги її апеляційної скарги і які були залучені до матеріалів справи вже після винесення ухвали апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 , зокрема: звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд, затверджений 11 березня 2019 року директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Росла» ОСОБА_5 ; звіт про визначення вартості двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , затверджений 12 березня 2019 року директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Росла» ОСОБА_5 ; звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий номер 5123755800:01:003:0863, розташованої по АДРЕСА_2 , затверджений 13 березня 2019 року директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Росла» ОСОБА_5 . За вказаними звітами ринкова вартість спірного нерухомого майна, розташованого у Приморському районі міста Одеси становить 8 528 260 грн, а в Овідіопольському районі Одеської області - 3 795 776 грн. Оскільки основна частина спірного нерухомого майна знаходиться в Приморському районі міста Одеси, то справа підлягає розгляду Приморським районним судом міста Одеси за правилами виключної підсудності. Зазначені обставини і докази є новими щодо тих, які досліджувалися Апеляційним судом Одеської області під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 .
 
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Апеляційним судом встановлено, що 05 травня 2017 року, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року про відкриття провадження в частині недотримання правил підсудності, в якій просив суд скасувати ухвалу місцевого суду і направити справу для розгляду за належною підсудністю до Приморського районного суду міста Одеси.
 
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначив, що справа підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, оскільки вартість основної частини нерухомого майна, яке знаходиться в Приморському районі міста Одеси, перевищує вартість майна, яке знаходиться в Овідіопольському районі Одеської області. Суд першої інстанції не з`ясував вартість основної частини нерухомого майна та відкрив провадження у справі, чим порушив норми процесуального права.
 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області 03 серпня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_3 відхилена. Ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року про відкриття провадження у справі залишена без змін. 
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що доводи апелянта про те, що справа повинна розглядатися Приморським районним судом міста Одеси, тому що основна частина майна знаходиться в місті Одесі та значно перевищує вартість майна, яке знаходиться в Овідіопольському районі Одеської області визнані необґрунтованими, оскільки відповідно до частини першої статті 114 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України 2004 року) в редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Серед спірного нерухомого майна, яке є предметом позову, є земельна ділянка загальною площею 0,1500 га та будинок, розташовані на території Овідіопольського району Одеської області. Позов подано до Овідіопольського районного суду Одеської області, тому немає підстав вважати, що місцевий суд при відкритті провадження у справі  допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали.
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року, в якій також як на підставу для скасування ухвали місцевого суду про відкриття провадження у справі посилалася на те, що предметом спору є нерухоме майно, основна частина якого знаходиться у Приморському районі міста Одеси
 
Апеляційний суд встановив, що звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначила ті ж самі доводи, які були наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_3 , що вже були розглянуті та відхиленні судом. Нових доводів апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.
 
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 370 ЦПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
 
Встановивши, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року наведені доводи, які вже були розглянуті судом під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на це ж судове рішення, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підставі частини п`ятої статті 370 ЦПК України.
 
У касаційній скарзі заявник не спростовує висновків апеляційного суду про відсутність в її апеляційній скарзі нових доводів, тобто відмінних від тих, яким апеляційний суд дав оцінку в межах розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 . Натомість заявник посилається на звіти щодо визначення вартості спірного нерухомого майна, які були долучені до матеріалів справи після розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 . Вказані документи є новими доказами, які стосуються предмета доказування, однак не є новими (відмінними від зазначених в апеляційній скарзі ОСОБА_3 ) доводами, що підтверджують незаконність судового рішення місцевого суду та наявність підстав для його скасування.
 
Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків апеляційного суду і не свідчать про порушення цим судом норм матеріального та процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду                 від 04 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним договору про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності та поділ майна.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	С. О. Карпенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов