Справа № 161/15756/19 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/332/20  Категорія: 12 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
05 березня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І., 
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я., 
секретаря судового засідання Савчук О. В.,
за участю:
позивача ОСОБА_1 ,
представника третьої особи Бондарука Ю. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Явір 2011», про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення самочинної добудови за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2020 року,

 
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в вересні 2019 року звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Явір 2011», про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення самочинної добудови. Позов мотивовано тим, що він є співвласником житлової секції № 37 (третій поверх) у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідачі, будучи співвласниками житлового приміщення АДРЕСА_2 за вказаною адресою (перший поверх), здійснили добудову, зайнявши частину коридору. Зазначає, що вказана добудова здійснена самовільно, без відповідної дозвільної документації, при її здійсненні відбулися істотні порушення будівельних та протипожежних норм, чим порушено його права та права інших мешканців. Просив зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 знести побудовану на коридорі першого поверху добудову до жилого приміщення АДРЕСА_3 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вказує, що суд першої інстанції встановивши, що відповідачі здійснили самочинну добудову до жилого приміщення № 4 шляхом зменшення площі загального користування – коридору першого поверху в гуртожитку, не звернув увагу на те, що предметом і підставою позову було усунення перешкод у користуванні майном, яке перебуває у спільній сумісній власності. Коридор першого поверху гуртожитку перебуває у спільній сумісній власності, відтак він має право вільно переміщатись, заносити великогабаритні речі, а через наявність самочинної добудови позбавлений можливості реалізувати своє право. Покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, на ст. 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 319, ч.ч. 1, 2 ст. 369, ч. 2 ст. 382 ЦК України, рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 та від 09 листопада 2011 № 14-рп/201 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відзиви на апеляційну скаргу в даній справі не подавались.
Позивач ОСОБА_1  в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені.
Представник третьої особи Бондарук Ю. А. апеляційну скаргу не визнав та просив залишити її без задоволення.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені судом про час та місце судового розгляду.
Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що права та законні інтереси позивача, як співвласника житлової секції № 37 (третій поверх) у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , ніяким чином не порушуються та не зачіпаються добудовою відповідача на першому поверсі цього гуртожитку, оскільки така добудова не знаходиться на одному рівні (поверсі) разом з житловим приміщенням позивача, немає будь-якого фізичного контакту з цим приміщенням, не впливає на його санітарний, протипожежний та технічний стан, не перешкоджає вільній вентиляції чи попаданню сонячного світла, не перешкоджає вільному доступу до житлового приміщення позивача. Сама по собі незгода позивача з спірною прибудовою, без реального порушення його прав та законних інтересів, не є підставою для задоволення позову. В гуртожитку створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Явір 2011», яке і є уповноваженим органом на звернення до суду в данному випадку в інтересах усіх співвласників.
Судом першої інстанції встановлено, що позиває є власником житлової секції № 37 (третій поверх) у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2019 (а.с. 8).
ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  є співвласниками житлового приміщення АДРЕСА_3 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.08.2019 (а.с. 9). 
Відповідно до статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
За нормою статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
 Таким чином відповідно до статей 376, 391 ЦК  України фізична особа має право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості у випадках порушення її права, за умови доведення  порушеного права.
Особа, яка звертається з позовом про знесення самочинно збудованого нерухомого майна  має довести про порушення її прав.
Лише факт самочинного будівництва відповідачами, на який у позовній заяві посилається позивач, не є підставою для задоволення позову, оскільки таке будівництво має порушувати права позивача, що має бути доведено належними та допустимими доказами.
В судовому засіданні позивач не довів, що спірна добудова була здійснена саме відповідачами, є самочинним будівництвом, здійсненна з істотним порушенням будівельних норм і правил.
Власникам квартир багатоквартирного житлового будинку відповідно до частини другої статті 382 ЦК України на праві спільної сумісної власності належать приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
За змістом ч. 2 статті 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. 
За ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.
Як встановлено судом першої інстанції з протоколу установчих зборів від 20 січня 2011 року у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Явір 2011».
Згідно із Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку – юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Оскільки добудову здійснено в коридорі, який є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку та перебуває у спільній сумісній власності усіх мешканців, то висновок суду першої інстанції про те, що саме Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є органом, що уповноважений на звернення до суду про демонтаж добудови, в інтересах усіх співвласників є правильним.
Позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів, як співвласника житлової секції № 37 (третій поверх) у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 діями відповідачів, а саме того, що добудова на першому поверсі цього гуртожитку, яка не знаходиться на одному рівні (поверсі) разом з житловим приміщенням позивача, має будь-який фізичний контакт з цим приміщенням, впливає на його санітарний, протипожежний та технічний стан, перешкоджає вільному доступу до житлового приміщення позивача, тощо.
Доводи про те, що добудова позбавляє позивача можливості вільно переміщуватись в коридорі, заносити великогабаритні речі, а також про те, що позивач травмувався внаслідок проведеної відповідачами добудови не підтверджено належними та допустимими доказами. 
Рішення суду першої інстанції є достатньо обґрунтованим та таким, що ґрунтується на нормах закону. Судом першої інстанції правильно застосовано норми закону та рішення Конституційного Суду України на які посилається позивач. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди позивача із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Частиною 1 статті 5 встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.
На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2020 року в даній справі залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 11 березня 2020 року.

       Головуючий 

       Судді