Номер провадження: 22-ц/813/1793/20 
Номер справи місцевого суду: 505/1704/19
Головуючий у першій інстанції Вергопуло А. К.
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 27

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року                                                                        м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 серпня 2019 року в цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -         

ВСТАНОВИВ

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді першої інстанції. 
24 травня 2019 року представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовною заявою, вказуючи, що між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 20000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконуючи умови погашення кредиту утворив заборгованість, яка складає 45868.80 грн., з них: 14703,26 грн. заборгованість за тілом кредиту; 11817,71 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 16287,41 грн. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 400,00 грн. – нараховані пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100.00 грн., а також штрафи: 500,00 грн.(фіксована частина) та 2160,42 грн. – штраф (процентна складова) (а.с.1-3).
Ухвалою суду від 25 червня 2019 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
20.08.2019 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву, якою позов визнав в частині стягнення суми тіла кредиту (а.с. 76).
20 серпня 2019 року рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області (суддя Вергопуло А.К.) вирішено позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. А саме суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.03.2013 року у розмірі 14703,26 грн. В задоволенні інших позовних вимог суд вирішив відмовити. Крім того суд вирішив також стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судові витрати у розмірі 1921,00 грн. (а.с 78-79).

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді апеляційної інстанції. 
Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 21 жовтня 2019 року засобами поштового зв`язку направив до суду апеляційну скаргу. Апелянт зазначає у апеляційній скарзі, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник зазначає, що суд не мав жодних підстав відмовляти у зазначених вище вимогах, оскільки укладення між банком та відповідачем вказаного виду договору підтверджується змістом заяви, в якій зазначається, що відповідач своїм підписом приєднується і зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають Договір банківського обслуговування. На думку апелянта суд першої інстанції, всупереч ст..1054 ЦК України, стягнув лише першу складову заборгованості за кредитом та безпідставно звільнив відповідача від погашення іншої складової, а саме заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка підлягає стягненню. Тому апелянт просить суд скасувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 серпня 2019 року в частині незадоволених вимог, щодо стягнення в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін та стягнути з відповідача судові витрати. (а.с. 85-87).
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позиція апеляційного суду по справі.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції посилаючись на норми діючого законодавства та практику Верховного Суду виходив з того, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14703,26 грн. 
Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції 25.03.2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія заяви-анкети від 25.03.2018 року (а.с. 6 оборот, 22). 
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За положеннями ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Стаття 1055 ЦК України визначає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Разом з тим неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. 
Вказана позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. При цьому апеляційний суд зауважує, що суди першої та апеляційної інстанції мають право відступити від позицій суду касаційної інстанції в аналогічних справах з належним мотивуванням відповідного рішення в залежності від обставин конкретної справи, яка розглядається судом. Підстав для відступлення для сформованої позиції ВП ВС не встановлено.
Отже, в зв`язку з вище наведеним будь-які додаткові платежі та нарахування щодо сплати заборгованості (відсотки за користування кредитом, штраф, пеня, неустойка, комісії інші платежі за користування та прострочення кредиту, в тому числі які збільшують вартість тіла кредиту) стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. Відтак, доводи апеляційної скарги у відповідній частині відхиляються апеляційним судом.
Щодо тіла кредиту. Як було вище зазначено між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 20 000 грн (тіло кредиту). 
Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, просив суд стягнути з відповідача, серед іншого, 14703,26 грн за тілом кредиту та 11817,71 грн за простроченим тілом кредиту. При цьому, детального розрахунку вказаних сум із зазначенням платежів, які до них входять, позивач до суду не надав.
Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості в якості погашення заборгованості відповідач сплачував в період з 19.04.2018 року по 22.12.2018 року грошові кошти в сумі: 351 грн, 3500 грн, 70,71 грн, 400 грн, 500 грн, 1996 грн, 4850 грн, 45 грн, 12,01 грн, 200 грн, 1000 грн (а.с. 4 оборот – 6). Тобто, відповідач сплатив в якості погашення заборгованості за тілом кредиту 12 924,72 грн. Отже, враховуючи вище наведене, оскільки відповідач частково сплатив грошові кошти, в якості погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки підписана заява-анкета від 25.03.2013 року не містить будь-яких умов щодо відсотків, пені, неустойки інших платежів щодо погашення заборгованості, апеляційний суд змінює рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту з вирахуванням сплаченої відповідачем суми заборгованості. Вимог в порядку 625 ЦК України позивач до суду не заявляв. 
Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд, на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.
На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни – задовольнити частково.
Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 серпня 2019 року – змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.03.2013 року у розмірі 7075 гривень 28 копійок.
В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає. 

Судді Одеського апеляційного суду                                                А.І. Дрішлюк

       М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

06.05.2020 року                                                                 м. Одеса