Номер провадження: 22-ц/813/2347/20 
Номер справи місцевого суду: 509/4359/14-ц
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2020 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,
за участю секретаря – Бикової К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Бойко Світлани Володимирівни на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2019 року про роз`яснення рішення суду в справі №509/4359/14-ц за первісним позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Державної міграційної служби України Овідіопольського районного сектору управління державної міграційної служби в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування протоколу, скасування акту та зобов`язання вчинити певні дії,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

У листопаді 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» звернулося до суду з заявою про роз`яснення рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 вересня 2015 року.
У заяві ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп», зазначалось, що судом прийнято рішення, яким прилюдні торги від 29.11.2013 року визнані недійсними, однак заборону відчуження житлового будинку та земельної ділянки, що були накладені у зв`язку з посвідченням договору іпотеки а також записи про іпотеку, зняті на підставі торгів не були повернуті ВДВС Овідіопольського РУЮ до Державного реєстру іпотеки та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Також заявник зазначив, що відсутність відповідних заборон та записів про іпотеку порушує права заявника, оскільки перешкоджає в праві іпотекодержателя, наданого йому законодавством. Крім того відповідач може відчужити іпотечне майно, в зв`язку з чим просив суд роз`яснити рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 вересня 2015 року, в якому визначити, чи є рішення про визнання недійсними прилюдних торгів від 29.11.2013 року підставою для повернення записів про іпотеку та заборону відчуження житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що були накладені у зв`язку з посвідченням іпотечного договору від 24 січня 2008 за реєстровим № 211 між ПАТ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 , та були скасовані і вилучені на підставі постанови ВДВС Овідіопольського РУЮ, у зв`язку з реалізацією вказаного нерухомого майна на прилюдних торгах від 29.11.2013 року.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року заява ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» задоволена та роз`яснено рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 вересня 2015 року з зазначенням, що визнання прилюдних торгів від 29.11.2013 року недійсними є підставою для відновлення у Державних реєстрах записів про іпотеку та заборону з моменту вчинення первинного запису на підставі іпотечного договору.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду про роз`яснення судового рішення, посилаючись на те, що суд розглянув заяву про роз`яснення рішення суду не повідомивши сторони належним чином про судове засідання, а також що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки судом фактично була постановлена ухвала про встановлення способу і порядку виконання рішення суду, що не передбачено ст. 271 ЦПК України.
Постановою Одеського апеляційного суду від 22.05.2019 року (провадження № 22-ц/813/2603/19) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року скасовано, з направленням справи, щодо вирішення питання про роз`яснення рішення для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постановою Одеського апеляційного суду від 22.05.2019 року по даній справі зазначено, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині порушення норм процесуального права, з підстав неналежного виклику сторін. Також, постановою Одеського апеляційного суду зазначено, що розглядаючи заяву про роз`яснення рішення, поза увагою суду залишилась та обставина, що до розгляду справи не були залучені інші учасники справи за позовом ПАТ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , а саме: Державна міграційна служба, та третя особа Овідіопольська районна державна адміністрація служба у справах дітей. Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що роз`яснюючи рішення суду, суд вийшов за межі, та змінив порядок та спосіб виконання рішення, колегія суддів Одеського апеляційного суду вважає передчасними, з тих підстав, що ухвала підлягає скасуванню саме з підстав неналежного сповіщення.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2019 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про роз`яснення рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.09.2015 року було задоволено.
Роз`яснено рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 вересня 2015 року по справі № 509/4359/14-ц, а саме, рішенням суду визнано прилюдні торги від 29.11.2013 року не дійсними, що є підставою для відновлення з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, - записів про іпотеку та заборону відчуження житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що були накладені у зв`язку з посвідченням іпотечного договору, укладеного між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» (код ЄДРПОУ 14360920) і ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), та посвідченого 24 січня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. за реєстровим № 211.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 02.12.2019 року представник ОСОБА_1 – адвокат Бойко Світлана Володимирівна подала апеляційну скаргу посилаючись на те, що судом першої інстанції було постановлено ухвалу без повного та всебічного з`ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального права.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції, задовольняючи заяву ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп», було порушено норми ст. 271 ЦПК України, оскільки судом не з`ясовано питання виконання рішення.
Апелянт також зазначає, що в порушення норм процесуального права судом першої інстанції фактично змінено рішення, а також задовольняючи заяву ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» було порушено норми ст. 271 ЦПК України, оскільки судом не з`ясовано питання виконання рішення.
ОСОБА_1 зазначає, що заявник повинен був звернутись до суду з окремим позовом про внесення змін до запису про інше речове право.
Ухвалою Одеського апеляційного суду в особі судді судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду Князюка О. В. від 24.12.2019 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху оскільки скаржником не було сплачено судовий збір.
07.02.2020 року провадження у вказаній цивільній справі було відкрито.
Як вбачається з апеляційної скарги поданої через представника ОСОБА_1 – адвоката Бойко С.В. апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.10.2019 року.
В обґрунтування поданого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає, що не був присутній при розгляді заяви про роз`яснення рішення, а оскаржувану ухвалу отримав 12.11.2019 року. Даний факт підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням з розпискою про отримання (т. 3, а.с. 187)
Згідно із статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст 354 ЦПК України, відповідач у справі має право на поновлення строку на апеляційне оскарження у даному випадку.
Вказана апелянтом причина пропуску строку обґрунтована і вбачається із матеріалів справи, а тому виходячи з права кожного на доступ до правосуддя, встановленого актами законодавства України, підстави пропуску процесуального строку апелянтом можна визнати поважними.
Не вирішення питання про поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження не призвело до неправильного вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.
Ухвалою Одеського апеляційного суду цивільну справу апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Бойко Світлани Володимирівни на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2019 року про роз`яснення рішення суду в справі №509/4359/14-ц за первісним позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Державної міграційної служби України Овідіопольського районного сектору управління державної міграційної служби в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування протоколу, скасування акту та зобов`язання вчинити певні дії було призначено до розгляду.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
27 травня 2020 року на електронну адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, в якій він посилається на неможливість прибуття до судового засідання у зв`язку з запровадженням карантину просить відкласти розгляд справи. Відомостей на підтвердження перебування 28 травня 2020 року апелянта на лікарняному до клопотання долучено не було.
Матеріали справи також не містять відомостей щодо захворювання представника апелянта або будь-якої із сторін на COVID-19.
Щодо посилань апелянта ОСОБА_1 у клопотанні про відкладення розгляду справи на неможливість прибуття до судового засідання у зв`язку з запровадженням карантину, колегія суддів зазначає наступне. 
28 травня 2020 року представником ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» - Алексашкіною С.В. подано клопотання про розгляд справи без її участі. У поданому клопотанні представник заявника зазначає, що Ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.10.2019 року про роз`яснення рішення була постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1 з подальшими змінами, на усій території України з 12 березня на час установлення на території України карантину.
Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня до 24 червня 2020 року встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року зі змінами, внесеними згідно із розпорядженням голови суду за №3 від 02.04.2020 р. та за №4 від 09.04.2020 р. «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. 
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо розгляду справи по суті, усвідомленість її учасників про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали.
Відповідно до статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 вересня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , який діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої дитини про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «ПРАВЕКС-БАНК» про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування протоколу, скасування акту та зобов`язання вчинити певні дії - задоволений частково, визнані прилюдні торги від 29.11.2013 року не дійсними.
Із матеріалів справи вбачається, що записи про іпотеку та заборону відчуження житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , були накладені 24.01.20108 року, разом з укладанням між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» і ОСОБА_1 іпотечного договору, посвідченого24 січня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. та зареєстрованим у реєстрі за № 211.
В матеріалах справи наявні належним чином посвідчені копії матеріалів виконавчого провадження щодо реалізації на прилюдних торгах спірної нерухомості, надані на виконання ухвали суду від 15.04.2015 року за даною справою.
З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що вилучені зазначені записи про іпотеку та заборону відчуження житлового будинку та земельної ділянки, що накладені у зв`язку з посвідченням договору іпотеки від 24.01.2008 року, були ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області на підставі постанови про зняття заборони відчуження та вилучення іпотеки від 16 липня 2014 року, у зв`язку зі складанням Акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах, згідно протоколу Одеської філії ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» №10/376/13/І від 29.11.2013 року про реалізацію житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 , у зв`язку з реалізацією предмету іпотеки на торгах, виконавчий документ був повернутий стягувачові на підставі Постанови від 16.07.2014 року за ВП № 30220146 згідно п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (що діяв в період вилучення записів та проведення виконавчих дій, далі – Закон від 21.04.1999) тому що коштів від реалізації недостатньо для задоволення вимог стягувача. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 30220146, воно завершено 16.07.2014 року та передано на зберігання 12.01.2015 року, архівний номер 3255/2014.
Зустрічний позов про визнання прилюдних торгів недійсними поданий ОСОБА_1 до суду 27.02.2015 року, був частково задоволений та прилюдні торги від 29.11.2013 року визнані недійсними рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 вересня 2015 року.
Згідно з ч.1 ст.50 Закону від 21.04.1999, завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. З огляду на зазначене, у державного виконавця після завершення виконавчого провадження не має законних підстав для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна будь-яких записів.
Так, згідно з п.3 ч.1 ст.10 зазначеного Закону у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки, – державним реєстратором є державний виконавець, приватний виконавець. В інших випадках державну реєстрацію здійснюють інші державні реєстратори прав на нерухоме майно.
Як вбачається з матеріалів справи, при посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком А.В. договору про відступлення прав вимог за договорами забезпечення зареєстрованим за № 2014 (у тому числі за іпотечним договором від 24 січня 2008 за реєстровим № 211, укладеним з ОСОБА_1 ), приватний нотаріус не зміг здійснити реєстрацію зміни (переходу) прав на іпотечне майно на нового іпотекодержателя – ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» у зв`язку з наявністю запису припинення іпотеки 18.07.2014 року на підставі рішення державного реєстратора Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області Колесніченко Іриною Сергіївною.
Підставою припинення іпотеки була Постанова ВДВС Овідіопольського РУЮ про зняття заборони відчуження та вилучення іпотеки від 16 липня 2014 року, у зв`язку з реалізацією на прилюдних торгах житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , - згідно протоколу Одеської філії ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» № 10/376/13/I від 29.11.2013р.
20 жовтня 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Шевченком Андрієм Володимировичем, винесено рішення № 37680669 та № 37681152 про відмову у внесені змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким відмовлено ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» у внесенні зміни до запису про інше речове право (іпотека) за № 6385733 та № 6385993 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 24746966 спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Не повернення відповідних записів про іпотеку та заборону за іпотекою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, унеможливило й внесення відповідних змін до запису про іпотекодержалеля на підставі укладених договорів відступлення права вимоги, тоді як відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» - відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку, а саме відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1127.
Згідно зі ст.2  Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 1 ст.13 цього Закону, визначена структура Державного реєстру прав, а саме:  Державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек.
Відповідно до ч.2 ст.3 цього Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.
Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
У заяві ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» просить суд роз`яснити рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 вересня 2015 року щодо визнання прилюдних торгів недійсними, в якому чітко визначити, чи є рішення про визнання недійсними прилюдних торгів від 29.11.2013 року підставою для повернення записів про іпотеку та заборону відчуження житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що були накладені у зв`язку з посвідченням іпотечного договору від 24 січня 2008 за реєстровим № 211, укладеного між ПАТ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_1 , та були скасовані та вилучені на підставі постанови ВДВС Овідіопольського РУЮ, у зв`язку з реалізацією вказаного нерухомого майна на прилюдних торгах від 29.11.2013 року.
Із змісту статті 271 ЦПК України вбачається, що роз`яснення судового рішення – це уточнення, більш чітке і зрозуміле викладення справжнього його змісту. Зрозумілість судового рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. Зі змісту зазначеної статті вбачається і те, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Таким чином, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.
Згідно ч. 2 ст. 271 ЦПК України, подання заяви про роз`яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлено до примусового виконання.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції при постановлені ухвали про роз`яснення рішення, порушено вимоги статті 271 ЦПК України, а саме не встановлено факту виконання чи не виконання судового рішення. В матеріалах справи відсутні будь-які докази даних обставин.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року зазначено, що згідно статті 221 ЦПК України роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухвалення рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні.
Як правило, роз`ясненню підлягає резолютивна частина судового рішення, яка повинна містити чіткі формулювання щодо вирішення спірного правовідношення або інших заявлених вимог.
При цьому особи, які ініціювали роз`яснення, у відповідній заяві мають вказати: що саме у резолютивній частині судового рішення є незрозумілим; варіанти тлумачення судового рішення; як саме невизначеність та нечіткість резолютивної частини судового рішення може вплинути на ефективність його виконання.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
Таким чином, виходячи із системного тлумачення положень чинного законодавства, роз`яснено може бути судове рішення у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини. Тобто, роз`яснення судового рішення – це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі.
Роз`яснення судового рішення можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового судового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом і він викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін в суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.
Якщо порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє у роз`ясненні рішення.
Зі змісту заяви про роз`яснення судового рішення не вбачається, що розуміння тексту резолютивної частини судового рішення викликає труднощі.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції, приходить до висновку, що необхідність роз`яснення судового рішення пов`язується заявником із залежністю від цього вирішення питань щодо накладення заборони відчуження житлового будинку та земельної ділянки, що були накладені у зв`язку з посвідченням договору іпотеки від 24.01.2008 року та зняті ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області на підставі постанови про зняття заборони відчуження та вилучення іпотеки від 16 липня 2014 року, у зв`язку зі складанням Акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах, згідно протоколу Одеської філії ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» №10/376/13/І від 29.11.2013 року про реалізацію житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .торгів, які в свою чергу рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.09.2015 року по даній справі визнані недійсними. Однак ці питання не були предметом судового розгляду і не можуть бути вирішені у порядку роз`яснення судового рішення.
Зазначене рішення узгоджується з вимогами викладеними у прохальній частині позову, а відтак рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.09.2015 року складено відповідно до вимог 265 ЦПК України із посиланнями на норми цивільного процесуального закону, є доступним для сприйняття, чітким, зрозумілим, таким, що не припускає варіантності свого тлумачення із зазначенням підстав його прийняття.
Також колегія суддів, вважає за необхідне зазначити наступне.
06.11.2017 р. до суду з заявою про роз`яснення рішення суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» (надалі перереєстрований у ПАТ «ПРАВЕКС-БАНК»), на підставі договорів купівлі-продажу прав вимоги за кредитами та договорами забезпечення, укладених 26 травня 2017 року між ПАТ «ПРАВЕКС-БАНК» і ТОВ «Фінансова Компанія «АВІСТАР», та 19 жовтня 2017 року між ТОВ «Фінансова Компанія «АВІСТАР» і ТОВ «Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП», за умовами яких право грошової вимоги за договором про відкриття кредитної лінії № 3271-001/08Ф від 24.01.2008 року, іпотечним договором від 24.01.2008 року за реєстровим №211 укладеним з ОСОБА_1 , а також процесуальне правонаступництво за рішеннями суду та виконавчому провадженню перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП».
Тлумачення ч.1 ст.512 ЦК дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору:
— купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК);
— дарування (ч.2 ст.718 ЦК);
— факторингу (гл73 ЦК).
Згідно із ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал редакції) у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).
Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 20.11.2013 у справі №6-122цс13.
Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Також, суд апеляційної інстанції, вважає необхідним роз`яснити, що заявник має право на звернення до суду з відповідними вимогами на загальних підставах виходячи із вимог викладених в заяві та суб`єктного складу сторін.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд — і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.97 у справі «Hornsby v. Greece», п.40).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, УПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу подану через представника ОСОБА_1 – адвоката Бойко С.В. – задовольнити.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2020 року – скасувати.
Постановити нове рішення яким у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про роз`яснення рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.09.2015 року – відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 червня 2020 року.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк

Судді:                                                                          А. П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе