УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 травня 2020 року
м. Київ
справа № 521/579/20
провадження № 51 – 2519 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 травня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Суть питання
Як убачається з копії ухвали апеляційного суду, ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19 березня 2020 року була залишена без задоволення скарга ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Малиновського ВП в                    м. Одесі ГУНП в Одеській області від 10 січня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12019160470003227 від 18 жовтня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді,  ОСОБА_5 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Суддя Одеського апеляційного суду ухвалою від 19 травня 2020 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на вищезазначену ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19 березня 2020 року, оскільки апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Адвокат ОСОБА_4 , не погоджуючись з ухвалою судді Одеського апеляційного суду від 19 травня 2020 року, звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи». Це означає, що Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи, що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено частинами 1 та 2 ст. 309 КПК.
Частиною 3 вказаної норми процесуального закону встановлено, що скарги на інші ухвали слідчого судді (які не визначені в частинах 1 та 2 ст. 309 КПК) оскарженню не підлягають, і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Разом з тим, ч. 3 ст. 307 КПК, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд правильно встановив, що ухвала слідчого судді за результатом розгляду по суті скарги про залишення без задоволення скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Малиновського ВП в                  м. Одесі ГУНП в Одеській області від 10 січня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за скаргою  ОСОБА_5 , з чим погоджується і колегія суддів.
З огляду на викладене Верховний Суд відзначає, що наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а тому не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд. 
Отже, Верховний Суд вважає, що відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням судового рішення слідчого судді, оскарження якого не передбачене процесуальним законом, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя та не суперечить принципу верховенства права, як про зазначає адвокат ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі.
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала судді апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Також посилання ОСОБА_4 на правовий висновок Великої палати Верховного Суду, наведений у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 237/1459/17, колегія суддів Верховного Суду вважає необґрунтованими, оскільки у цьому правовому висновку йдеться про можливість оскарження у апеляційному порядку ухвал слідчих суддів, які не передбачені КПК, тоді як в цій справі слідчий суддя постановив ухвалу в межах процедури, яка передбачена кримінальним процесуальним законом.
Враховуючи викладене, оскільки із касаційної скарги та наданого до неї судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
З цих підстав Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 травня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                    ОСОБА_3