Справа № 466/7347/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І. 
Провадження № 22-ц/811/1470/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Ковальчука О.І. від 10 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

в с т а н о в и л а : 

       рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН - НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень) на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позову - з 10 вересня 2019 року, до досягнення дітьми повноліття. У задоволенні решти вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в доход держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.
Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить змінити рішення в частині визначення розміру аліментів, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь матері ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття. Вважає рішення незаконним та несправедливим, оскільки суд не взяв до уваги досліджені в судовому засіданні обставини справи, які мають значення для її вирішення, судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що працює водієм-експедитором з розвезення хлібобулочних виробів по торгових точках області, і в залежності від кількості відпрацьованих годин має місячну заробітну плату у розмірі від 5800грн. до 6200 грн. Вказує, що згідно із рішенням Шевченківського районного суду, розмір призначених аліментів перевищує 30% від заробітної плати ОСОБА_1 і складає 65%. Звертає увагу на те, що судом не враховано також те, що у нього на утриманні перебуває паралізована (більше п`яти років) мати. Зазначає, що висновок суду, щодо того, що батько не бере участі в утриманні дітей не відповідає ні фактичним обставинам ні матеріалам, фактам які досліджені в судових засіданнях. Звертає увагу, що він є офіційно працевлаштований і має фіксовану заробітну плату, отримує її з чіткою періодичністю і в гривнях, що є протилежним до підстав, описаних у статті 184 СК України. А тому, визначення розміру аліментів без врахування офіційного місячного заробітку є незаконним. Також вказує, що він не відмовляється від сплати аліментів на утримання дітей. Даною апеляційною скаргою він просить суд прийняти справедливе рішення, яке б врахувало і його фінансові можливості, і права дітей. Згідно ст. 180,182, 183 СК України вважає, що розмір аліментів не повинен бути більше ніж 30% від розміру заробітної плати. Зазначає, що у разі призначення судом аліментів у розмірі 1300 грн. на одну дитину (що є більше, ніж 50% від прожиткового мінімуму), таке рішення не буде порушувати права дітей і дасть можливість вижити і ОСОБА_1 , і його матері. 
Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, інших письмових заяв учасників справи в суді першої інстанції, апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 4, 12, ч.1 ст.13, ч.2 ст. 141, ст. 430 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 182, 183, 184 СК України, ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України за 2019 рік», ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України за 2020 рік», ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, та задовольняючи частково позов, виходив з того, що сторони по справі колишнє подружжя. Шлюб між ними розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23.12.2010 року. Згідно копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками дітей є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - сторони по справі. Суд встановив, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживають з матір`ю та знаходиться на утриманні позивача, однак періодично батько ОСОБА_1 забирає дітей до себе та на цей період також несе певні витрати на їх утримання. Згідно довідки ОСББ «Очаківський двір» №37 від 28.08.2019 року, у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Згідно акту ОСББ «Очаківський двір» від 25.11.2019 року, у квартирі АДРЕСА_3 проживають без реєстрації діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідно до довідки №334 від 18.11.2019 року, ОСОБА_3 дійсно навчається у 8-Г класі СЗШ №99 Відділу освіти Шевченківського та Залізничного районів м. Львова. Крім того, відповідно до довідки №333 від 18.11.2019 року, ОСОБА_4 дійсно навчається у 5-Г класі СЗШ №99 Відділу освіти Шевченківського та Залізничного районів м. Львова. Суд також встановив, що відповідач ОСОБА_1 проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_6 яка знаходиться на його утриманні, оскільки перенесла другий інсульт та є лежачою. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з ГУПФУ у Львівській області від 31.10.2019 року, за звітний період 2018 року, загальна сума доходу становить 35670,74 гривень; за звітний період 2019 року, загальна сума доходу становить 58083,47 гривень. З вказаних відомостей вбачається, що середньомісячна заробітна плата відповідача становить приблизно 8000грн. Відтак, при визначенні розміру аліментів, суд враховував стан здоров`я дітей, матеріальне становище сторін, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, наявність у відповідача на утриманні матері, а також інші обставини, які мають істотне значення для справи. Суд також виходив із затвердженого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень) на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позову - з 10 вересня 2019 року, до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 є підставний та підлягає до часткового задоволення. Крім того, суд вирішив, що відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.       
10.09.2019 ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення ними повноліття.
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 27 грудня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 міським відділом РАГС Львівського обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис №3925. Під час подружнього життя у них народились дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 , які зареєстровані за місцем проживання відповідача, однак фактично проживають за місцем реєстрації матері (позивача). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23.12.2010 року по справі №2-3144/10 розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Станом на сьогоднішній день відповідач не проживає з сім`єю вже більше 9 (дев`яти) років. Однак протягом даного часу не бере активної участі у вихованні дітей. Зазначає, що у відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Вказує, що відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Позивач звертає увагу суду на те, що обоє дітей відвідують окрім школи, додаткові гуртки з танцю, малювання і вокалу, а також приватні уроки репетиторів, які є платними, та потребують значного грошового забезпечення. Враховуючи те, що дочка перебуває у віці інтенсивного розвитку, потребує хорошого харчування, ліків, одягу, засобів гігієни, витрат на навчальні прилади, книжки, навчання у різних гуртках, тощо. Всупереч вказаному обов`язку батько дітей участі в утриманні дітей не бере. Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку з початком нового навчального року у школі, є велика потреба на шкільне приладдя для обидвох дітей, а також грошові витрати, що пов`язані з потребами школи, які постійно несе позивач. Проте, батько, за весь період навчання дітей у школі, навіть не цікавився, що потрібно дітям для школи, і наявні у позивача грошові кошти (одягом, взуттям, канцелярським приладдям, книгами тощо). Також звертає увагу суду на те, що зараз у школі всі заняття ведуться по спеціальних зошитах, які батьки самі повинні купити (англійська, польська, математика тощо). Більш того, для повноцінного розвитку дітей, їм необхідно періодично відвідувати відпочинково-оздоровчі комплекси. Окрім того, у 2013 році старша донька ОСОБА_7 , перенесла хірургічну операцію, яка пройшла з ускладненнями, внаслідок чого, понад 1 місяць перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні медичного закладу. Як наслідок вищевказаного операційного втручання, в подальшому протягом 2 років проходила курс реабілітації, що в свою чергу понесло значні грошові витрати для позивачки. Однак, навіть в цей час, коли дитина мала проблеми зі здоров`ям, відповідач жодним чином не допомагав, та навіть не цікавився станом здоров`я доньки. Вказує, що ОСОБА_1 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує самим необхідним харчування, проживання, побутових речей, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. На думку позивача, відповідач ОСОБА_1 спроможний виконувати зобов`язання, передбачені законодавством по утриманню дітей до досягнення ними повноліття. Зокрема, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру МВС України, відповідачу належить на праві власності автомобіль FORD KUGA 2012 року випуску. Дане свідчить про те, що у відповідача наявні грошові кошти для виконання своїх зобов`язань по сплаті аліментів, а також його намір приховати свій реальний майновий стан, та небажання допомагати позивачці грошовими коштами для виховання дітей. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, позивач просить врахувати її майновий стан, оскільки вона проживає з двома неповнолітніми дочками, сама веде догляд за ними (окрім того, на її забезпеченні знаходиться мати), встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, а також майновий стан відповідача. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.
За ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо після виконання аліментних зобов`язань згідно з частиною четвертою цієї статті один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного із батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття. Якщо після набрання законної сили рішенням суду про сплату аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття особа, з якої стягуються аліменти, продовжує постійно проживати в Україні або повертається в Україну для постійного проживання та змінюються обставини, які вплинули на визначення розміру аліментів, у судовому порядку може бути встановлено періодичне стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
За ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Також, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК.
Як вбачається із матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 27 грудня 2003 року у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції (а.с.6).
За час шлюбу у сторін народилися доньки: ІНФОРМАЦІЯ_8 - ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_9 - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження, виданими Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.8, 9).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2010 року шлюб між сторонами - розірвано (а.с.7).
Також із матеріалів справи вбачається та сторонами не оспорювалось та не спростовано, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживають з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні. Проте, періодично батько ОСОБА_1 забирає дітей до себе та в цей період несе певні витрати на їх утримання.
Так, згідно довідки ОСББ «Очаківський двір» №37 від 28.08.2019 року, у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.10).
Відповідно ж до акту ОСББ «Очаківський двір» від 25.11.2019 року, у квартирі АДРЕСА_3 проживають без реєстрації діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.75).
Згідно довідки №334 від 18.11.2019 року, ОСОБА_3 навчається у 8-Г класі СЗШ №99 Відділу освіти Шевченківського та Залізничного районів м. Львова (а.с.76).
Крім того, згідно довідки №333 від 18.11.2019 року, ОСОБА_4 навчається у 5-Г класі СЗШ №99 Відділу освіти Шевченківського та Залізничного районів м. Львова (а.с.77).
Окрім наведеного, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_6 яка знаходиться на його утриманні, оскільки перенесла другий інсульт та є лежачою (а.с.52-65).
Також, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з ГУПФУ у Львівській області від 31.10.2019 року, за звітний період 2018 року, загальна сума доходу становить 35670,74 гривень; за звітний період 2019 року, загальна сума доходу становить 58083,47 гривень. 
Тому судом першої інстанції з вказаних відомостей зроблено правильний висновок про те, що середньомісячна заробітна плата відповідача становить приблизно 8000 грн. в місяць (а.с.39-41).
Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він офіційно працевлаштований і має фіксовану заробітну плату, отримує її з чіткою періодичністю і в гривнях (приблизно 5800-6200 грн. на місяць), що є протилежним до підстав, описаних у статті 184 СК України, колегія суддів не бере до уваги, оскільки апелянтом не підтверджено розмір доходу на який він посилається належними доказами, зокрема, не надано відповідну довідку про його доходи. Окрім того, ним не представлено суду доказів на спростування висновків районного суду про те, що його середньомісячна заробітна плата становить приблизно 8000 грн., який базується на поданих та вищевказаних доказах. 
Також, як вказано вище у ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, тобто спосіб стягнення аліментів належить позивачці.
Крім цього, відповідач визнає позов частково, вважає стягуваний розмір аліментів в розмірі 2000 грн. на кожну дитину надмірним для нього. Свою позицію мотивував тим, що розмір призначених аліментів перевищує 30% від його заробітної плати і складає 65%. Не враховано також те, що у нього на утриманні перебуває паралізована (більше п`яти років) мати. Однак у суді першої інстанції визнавав можливість стягнення з нього на користь позивачки по 1500 грн. щомісячно на кожну із дітей у апеляційній скарзі ж 1300 грн. на кожну дитину.
Зважаючи на вказане, а саме те, що обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття в рівній мірі покладено на обох батьків; те, що шлюб між сторонами розірвано та діти сторін постійно проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні; те, що докази про належне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо утримання дітей сторін у матеріалах справи відсутні; дані про доходи відповідача; відсутність даних про офіційні доходи позивачки; те, що відповідач визнав позов частково (у згаданих вище розмірах), що додатково свідчить про наявність у нього доходів та можливість сплачувати аліменти; те, що старша донька ОСОБА_9 хворіла та у 2013 році перенесла хірургічну операцію, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 12850 (а.с. 16); те, що обоє дітей відвідують ряд гуртків, а також приватні уроки репетиторів, які є платними чого відповідач не заперечував; те, що прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, який відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» на даний час складає для дітей від 6 до 18 років - 2218 грн. на місяць, що в силу ст. 182 СК України є рекомендованим розміром аліментів на одну дитину; - колегія суддів вважає, що щомісячний розмір аліментів на утримання дітей сторін, необхідних до стягнення з відповідача на користь позивачки визначений судом першої інстанції у розмірі 2000 грн. на одну дитину слід вважати достатнім, із врахуванням обставин встановлених судом та такий не є надмірним для відповідача.
Окрім того, сума, яка визначена судом першої інстанції є навіть меншою ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів передбачений ст. 182 СК України, в межах прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.
Також, про існування додаткових доходів відповідача свідчить наявність у нього автомобіля FORD KUGA 2012 року випуску, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС України (а.с. 13-14) та спростовує його посилання в апеляційній скарзі про те, що рішенням районного суду не враховано його фінансові можливості та цими ж доказами спростовано і його доводи про певні інші підстави набуття автомобіля, які жодними доказами не підтверджені.
Доводи апелянта про те, що на його утриманні перебуває паралізована мати, не є підставою для зміни рішення районного суду, оскільки його мати є пенсіонером та отримує пенсію, а також згідно копії будинкової книги вона проживає крім відповідача разом з іншим сином - ОСОБА_10 . (а.с. 52-59).
З вище наведеного вбачається, що судом належним чином з`ясовано обставини, що мали значення для справи та надано їм належну правову оцінку, дотримано встановлених ст. 89 ЦПК України правил оцінки доказів, відповідно до яких суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.
За таких обставин, колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

       п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 18 червня 2019 року.
           Головуючий :                                                                                               Я.А. Левик

                         Судді:                                                                 Л.Б. Струс
                                                                                        М.М. Шандра