Номер провадження: 22-ц/813/3930/20 
Номер справи місцевого суду: 521/19782/18
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.06.2020 року                                                                 м. Одеса

        Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Таварткіладзе О.М., 
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О., 
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» в якості правонаступника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року по цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк», як правонаступника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстраційного обліку, 

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2018 року представник публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстраційного обліку.
Позовна заява мотивована тим, що 11.10.2017 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який вподальшому змінило назву на ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2007/670-2.06/179, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 67 570 доларів США з кінцевим терміном повернення до 10 жовтня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом.
В якості забезпечення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, 11.10.2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 .
Як в подальшому з`ясувалося, в даній квартирі зареєстровані та проживають наступні особи: ОСОБА_1 , 1974 року народження; ОСОБА_2 , 2007 року народження; ОСОБА_5 , 2004 року народження, ОСОБА_5 , 2003 року народження; ОСОБА_4 , 1974 року народження.
25 серпня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» надіслало вимогу ОСОБА_1 та всім іншим особам, які зареєстровані та проживають в спірній квартирі про виселення. Проте, в добровільному порядку відповідачі виселятися не бажають, у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду.
При цьому позивач зазначає, що відповідач володіє садовим будинком, загальною площею 68,4 кв.м., розташованим за адресою: Одеська область, Овідіопольським район, сільська рада Прилиманська, СК « АДРЕСА_2 », ділянка АДРЕСА_3 та земельною ділянкою, загальною площею 68,4 кв.м. за цією ж адресою, тому спірна квартира не єдине житло ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» адвокат Борщенко Костянтин Юрійович подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.11.2019 року клопотання представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» адвоката Борщенка Костянтина Юрійовича задоволено. Замінено публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника акціонерне товариство «Альфа-Банк» по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстраційного обліку (а. с. 131-132).
В судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлялися в установленому законом порядку.
16.06.2020 року від представника АТ «Альфа-Банк» Борщенка К.Ю. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ «Альфа-Банк».
Інших заяв від сторін не надходило.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
-11 жовтня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №2007/670-2.06/179, відповідно до умов якого банк надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 67 570,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 10 жовтня 2027 року;
-у якості забезпечення виконання зобов`язань, 11 жовтня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, на підставі якого ПАТ «Укрсоцбанк» є іпотеко держателем квартири АДРЕСА_4 .
Відповідно до пункту 3.1.1. Іпотечного договору, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, визначених п. п. 2.1.1-2.1.10 цього Договору, Іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки в порядку визначеному п. 2.4.4. цього Договору.
Згідно з п. 4.1. Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 4.2. Іпотечного договору у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, а у разі невиконання боржником цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки.
У п. 4.5 договору іпотеки зазначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способов: на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» або шляхом продажу Предмету іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодержателем продажу та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».
В розумінні ст. 37 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді;
- зі змісту повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням №1-2007/670-2.06/179 від 19 серпня 2017 року, яке адресовано ОСОБА_1 і вручено адресату 25.08.2017 року, загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 15 серпня 2017 року складає 145 170,49 доларів США і вказано, що ПАТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Також повідомлено, що у випадку задоволення вимог іпотеко держателя в порядку передбаченому статею 37 Закону України «Про іпотеку», боржнику буде прощено (анульовано) залишок непогашеної заборгованості за Кредитом, у зв`язку з чим боржник зобов`язаний сплатити 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору з доходу у вигляді основної суми боргу, анульованого кредитором.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що:
-19.02.2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору від 11.10.2007 року, повідомлення № 1-2007/670-2.06./179 від 19.08.2017 року, рекомендоване поштове повідомлення ДП «Укрпошта» від 19.08.2017 року № 1400034501175;
-23.01.2020 року на підставі передавального акту від 11.10.2019 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк» здійснено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за АТ «Альфа-Банк».
Доказів про визнання недійсним перехід права власноті на квартиру АДРЕСА_4 від ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», а в подальшому і до АТ «Альфа-Банк» до матеріалів справи не надано.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, відсутні відкриті провадження та взагалі відомості про спробу звернення відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як у власних інтересах так і в інтересах неповнолітніх дітей з позовом про визнання недійсним реєстрації права власності (рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності) на квартиру АДРЕСА_4 за ПАТ «Укрсоцбанк», а в подальшому і за АТ «Альфа-Банк».
Наведених обставин суд першої інстанції не перевірив і прийшов до помилкового висновку щодо відсутності факту звернення стягнення на предмет іпотеки та у зв`язку з цим і переходу права власності на спірну квартиру до позивача на час звернення до суду з позовом про виселення відповідачів.
Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими і такими, що узгоджуються з фактичними обставинами встановленими під час перегляду справи в апеляційному порядку та є такими, що підтверджуються належними і достатніми доказами.
Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось у зв`язку із реалізацією іпотекодержателем такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом (частина третя статті 109 Житлового кодексу УРСР).
Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).
У частині другій зазначеної статті й у частині третій статті 109 Житлового кодексу УРСР встановлений порядок дій іпотекодержателя з метою виселення мешканців з їх житла, що є предметом іпотеки, у випадку прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі відповідного договору. Так, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Отже, у разі, якщо сторони договору іпотеки передбачили у ньому іпотечне застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору або уклали окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, виселення мешканців з відповідного об`єкта має відбуватися з дотриманням передбаченої у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині третій статті 109 Житлового кодексу УРСР процедури. Її недотримання є підставою для відмови у позові про виселення мешканців з житла, що є предметом іпотеки і на яке звертається стягнення.
Саме такий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року № 205/578/14-ц.
Зі змісту повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 19 серпня 2017 року Вх.№ 1-2007/670-2.06/179, яке отримано ОСОБА_1 25.08.2017 року вбачається, що Банк попередив боржника, що має право вимоги заборгованості по кредитному договору № 2007/670-2.06/179 від 11 жовтня 2007 року та у разі непогашення заборгованості за основним зобов`язанням протягом тридцяти денного строку, ПАТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
Будь-яких доказів про направлення та про вручення відповідачам письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника про добровільне звільнення ними житлового приміщення (квартири) протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, матеріали справи не містять.
З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_4 придбана за рахунок кредитних коштів.
Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.
Вимога закону щодо одночасного надання при виселенні з предмету іпотеки іншого постійного жилого приміщення, в даному випадку не може бути застосована, оскільки з матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_4 придбана саме за рахунок кредитних коштів, отриманих ОСОБА_1 за кредитним договором №2007/670-2.06/179 від 11.10.2007 року з АКБ СР «Укрсоцбанк».
Відповідно до ч.2 ст.40 закону «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
За змістом зазначеної норми права, вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в разі звернення стягнення за рішенням суду.
Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №355/689/16-ц.
Оскільки, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось у зв`язку з реалізацією іпотекодержателем такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеки», а доказів про направлення та вручення відповідачам письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення, до справи позивачем не додано, судова колегія доходить висновку про відсутність підстав задоволення вимог про виселення.
Відмова у задоволенні вимог про виселення з квартири має наслідком і відмову у задоволенні вимог, які є похідними - про зняття з реєстраційного обліку по цій квартирі.
При таких обставинах апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявленого позову про виселення з підстав та мотивувань, які наведені у цій постанові суду апеляційної інстанції.
Оскільки в апеляційному порядку ухвалено нове судове рішення, яким позивачу відмовлено у задоволенні позову, немає підстав для відшкодування на користь позивача судових витрат у вигляді судового збору сплаченого в районному суді за подання позову та в апеляційному суді при поданні апеляційної скарги.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
                                П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» в якості правонаступника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.
Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов акціонерного товариства «Альфа-Банк», як правонаступника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстраційного обліку - залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак .може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складений: 22.06.2020 року

Головуючий                О.М. Таварткіладзе
Судді:                А.П. Заїкін
               С.О. Погорєлова