ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 травня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 741/625/18
Головуючий у першій інстанції - Киреєв О. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/77/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Іванової Г.П., Онищенко О.І.

сторони:
позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Носівського районного суду Чернігівської області у складі судді Киреєва О.В. від 23 вересня 2019 року, місце ухвалення рішення м.Носівка у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (нині - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

                             В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення   заборгованості  за  кредитним  договором  №б/н  від  07.04.2009 року  у розмірі 16 057 грн. 93 коп. Вимоги заявленого позову Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору №б/н від 07.04.2009 року, ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 3 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», викладеними на відповідному банківському сайті, становить між нею та банком договір, що підтверджується підписом відповідача ОСОБА_1 у заяві. Позивач вказує, що у зв`язку із порушеннями відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 31.01.2016 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 057 грн. 93 коп., яка складається із наступного: 2 829 грн. 20 коп. - заборгованість за кредитом, 10 025 грн. 97 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи, відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 752 грн. 76 коп. - штраф (процентна складова). Вказану суму заборгованості позивач просив стягнути на свою користь з відповідача, а також відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 23.09.2019 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено. 

Згідно п.1.7. Статуту Акціонерного товариства комерційного банку ''ПриватБанк'' (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства фінансів України (рішенням Єдиного акціонера) від 17.01.2019 року №25, згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку №519 від 21.05.2018 року було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк ''ПриватБанк''. Акціонерне товариство комерційний банк ''ПриватБанк'' є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного Акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк'' (а.с.97-99).   

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 23.09.2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 23.09.2019 року є незаконним, його судом ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, при цьому суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, має місце невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. В доводах апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності та вважає, що ухвалюючи оскаржуване  рішення, суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи позивача та не надав належної оцінки наявним у справі доказам. З посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14, доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. З таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Доводи апеляційної скарги стверджують, що згідно з анкетою - заявою та довідкою про карти клієнта, видані за договором, відповідач отримала три картки, при цьому остання зі строком дії картки до останнього дня 12.2005 року, тобто, до 31.12.2015 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що в даному випадку перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто, з 31.12.2015 року. При цьому банком подано дану позовну заяву до суду у квітні 2018 року, тобто, в межах строку позовної давності. За даних обставин доводи апеляційної скарги зазначають, що вимоги заявленого банком позову підлягають задоволенню у повному обсязі.                 

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, справа за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 23.09.2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (нині - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Як  вбачається  з  повідомлень  про  вручення  поштових  відправлень (а.с.138-141), ОСОБА_1 та Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» отримали копії ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
     
В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що між сторонами даного спору 07.04.2009 року було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Згідно матеріалів справи (а.с.8), ОСОБА_1 07.04.2009 року підписала заяву, відповідно до якої виявила бажання оформити кредитку «Універсальна» «55 днів пільгового періоду».  
Як вбачається із позовної заяви (а.с.2-4), у зв`язку із порушеннями відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 31.01.2016 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 057 грн. 93 коп., яка складається із наступного: 2 829 грн. 20 коп. - заборгованість за кредитом, 10 025 грн. 97 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи, відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 752 грн. 76 коп. - штраф (процентна складова). 
Відповідно до довідки позивача (а.с.81), між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, за яким було видано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття: 07.04.2009 року, строк дії: 12/11; № НОМЕР_2 , дата відкриття: 22.11.2011 року, строк дії: 09/14; № НОМЕР_3 , дата відкриття: 27.12.2011 року, строк дії: 12/15.
З виписки по карті ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 року по 15.12.2018 року вбачається, що відповідач здійснювала користування кредитними коштами, виданими позивачем (а.с.55-64).
Матеріали даної цивільної справи містять в собі заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності та відмову у задоволенні вимог заявленого позову (а.с.28-29,73).          

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 23.09.2019 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції прийняв до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності. При цьому суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що останній платіж по погашенню заборгованості відповідачем було здійснено 19.03.2014 року в сумі 284,70 грн. До суду з даним позовом банк звернувся 27.04.2018 року, тобто, як вказав суд першої інстанції, за межами встановленого законом строку позовної давності, не порушуючи питання щодо поновлення строку позовної давності та не зазначаючи поважності причин пропущення позовної давності. За даних обставин суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність застосування у справі строків позовної давності та відмови у задоволенні вимог заявленого позову в частині стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивач пені, комісії та штрафів, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати пені, комісії та штрафів.  

Апеляційний суд, переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції від 23.09.2019 року, вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє часткове підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок рішення суду першої інстанції від 23.09.2019 року про відмову у задоволенні вимог заявленого позову не узгоджується із нормами права, які регулюють спірні правовідносини, при цьому судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.            

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Загальна позовна давність, зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Згідно ч.1 статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 статті 261 ЦК України).
Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною краткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. 

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що останні операції по кредитному рахунку (зняття коштів, безготівкові розрахунки, внесення коштів на рахунок) проводились ОСОБА_1 з використанням перевипущеної кредитної картки № НОМЕР_3 зі строком її дії до грудня 2015 року включно (а.с.81). За даних обставин, приймаючи до уваги вищезазначені норми права, які регламентують спірні правовідносини, а також строк дії отриманої відповідачем кредитної картки - до кінця грудня 2015 року, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строки позовної давності при зверненні до суду з даним позовом в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача сум заборгованості за кредитом та сум заборгованості по процентам за користування кредитом. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи (а.с.2), до суду першої інстанції з даним позовом позивач звернувся 27.04.2018 року. За даних обставин, доводи апеляційної скарги у вказаній частині заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими.        

В ході судового розгляду даної справи також встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами (а.с.8), що 07.04.2009 року ОСОБА_1 підписала заяву, згідно якої виявила бажання оформити кредитку «Універсальна» «55 днів пільгового періоду», з кредитним лімітом 500 грн., з базовою відсотковою ставкою за кредитом 3% в місяць на залишок заборгованості, при цьому розмір щомісячної комісії (%) не визначено. Також умовами укладеного між сторонами даного спору договору передбачено, що при порушенні позичальником строку платежів більше, ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. 
В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що вказаним обставинам при розгляді даного спору по суті суд першої інстанції не надав відповідної правової оцінки.  
Підписанням заяви від 07.04.2009 року між сторонами спору, було укладено договір про надання банківських послуг. 
Згідно частин 1,2 статті 207 ЦК України,  правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, норми права, які регламентують спірні правовідносини, а також, згідно ч.4 статті 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 23.10.2019 року по справі №750/896/17-ц, провадження №61-32833св18, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог заявленого позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 829 грн. 20 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитом.  
В ході судового розгляду даної справи також встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами (а.с.8), що 07.04.2009 року ОСОБА_1 підписала заяву, згідно якої виявила бажання оформити кредитку «Універсальна» «55 днів пільгового періоду», з кредитним лімітом 500 грн., з базовою відсотковою ставкою за кредитом 3% в місяць на залишок заборгованості, при цьому розмір щомісячної комісії (%) не визначено.
Відповідно до ч.1 статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається із поданої банком позовної заяви (а.с.2-4), позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 10 025 грн. 97 коп. в рахунок погашення заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 31.01.2016 року.     
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за договором №б/н від 07.04.2009 року, укладеному між сторонами даного спору, вбачається, що нарахована позивачем заборгованість по процентам за користування кредитом не узгоджується із умовами кредитування, обумовленими сторонами спору у письмовому вигляді (а.с.8). А саме, нарахована позивачем заборгованість по процентам за користування кредитом не відповідає базовій відсотковій ставці за кредитом, яка становить 3% на місяць на залишок заборгованості, при цьому вказана відсоткова ставки визначена умовами підписаної сторонами заяви від 07.04.2009 року. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за договором №б/н від 07.04.2009 року, укладеному між сторонами даного спору (а.с.5-7), вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому умовами укладеного договору розмірі, так і у збільшеному розмірі, що не передбачено умовами укладеного між сторонами спору договору та не узгоджується із приписами статті 1056-1 ЦК України. 
Враховуючи подану ОСОБА_1 заяву про застосування позовної давності до вимог банку, апеляційний суд приходить до висновку, що до вимог банку про стягнення процентів за користування кредитом необхідно застосувати загальну позовну давність тривалістю у 3 роки. За даних обставин, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 27.04.2015 року (позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом 27.04.2018 року) по 31.01.2016 року (хронологічні межі заявленого позову).  
За даних обставин, за період з 27.04.2015 року по 31.01.2016 року стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по процентам за користування кредитом, виходячи із базової ставки по кредиту 3% в місяць на залишок заборгованості, що становить 763 грн. 83 коп., виходячи із наступного розрахунку: (2 829 грн. 20 коп. х 3% х 9 місяців) = 763 грн. 83 коп. 

Також умовами укладеного між сторонами даного спору договору передбачено, що при порушенні позичальником строку платежів більше, ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. 
З врахуванням приписів статей 256, 258, 267 ЦК України, а також тієї обставини, що останній платіж по погашенню заборгованості відповідачем було вчинено 19.03.2014 року, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за укладеним кредитним договором (а.с.5-7), необхідно зазначити, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності в частині позовних вимог про стягнення штрафів у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Оскільки даний позов до суду першої інстанції було подано 27.04.2018 року, а право позивача на звернення до суду з даною вимогою виникло на 121 день з моменту порушення відповідачем умов кредитного договору.  
На підставі ч.4 статті 267 ЦК України апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів доказування і подання доказів, кожна сторона  повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог заявленого позову про стягнення з відповідача на користь позивача 2 200 грн. в рахунок погашення заборгованості за пенею та комісією, оскільки умовами укладеного між сторонами спору договору не визначено стягнення пені та комісії.      

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково. При цьому рішення Носівського  районного  суду  Чернігівської  області  від  23  вересня  2019 року - скасувати. Прийняти постанову, якою позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (нині - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: с.Ясна Зірка, Носівський район, Чернігівська область на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: вул.Грушевського, буд.1-Д, м.Київ, заборгованість за кредитом у розмірі 2 829 грн. 20 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 763 грн. 83 коп., а всього: 3 593 (три тисячі п`ятсот дев`яносто три) грн. 03 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.04.2009 року.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Також апеляційний суд вважає за необхідне в порядку приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: с.Ясна Зірка, Носівський район, Чернігівська область на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: вул.Грушевського, буд.1-Д, м.Київ, 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 10 коп. в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат по сплаті судового збору у судах першої та апеляційної інстанцій.  
Розрахунок наступний: 1 762 грн. (а.с.1 - сплачена позивачем сума судового збору за подання позовної заяви) х 22% (задоволено позовні вимоги апеляційним судом) = 387 грн. 64 коп.; 2 643 грн. (а.с.95 - сплачена позивачем сума судового збору за подання апеляційної скарги) х 22% (задоволено вимоги апеляційної скарги апеляційним судом) = 581 грн. 46 коп.      
387 грн. 64 коп. + 581 грн. 46 коп. =  969 грн. 10 коп.      
     
Керуючись статтями: 141, 367, 369, 374; п.1, п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2019 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (нині - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: с.Ясна Зірка, Носівський район, Чернігівська область на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: вул.Грушевського, буд.1-Д, м.Київ, заборгованість за кредитом у розмірі 2 829 грн. 20 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі   763 грн. 83 коп., а всього: 3 593 (три тисячі п`ятсот дев`яносто три) грн. 03 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.04.2009 року. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: с.Ясна Зірка, Носівський район, Чернігівська область на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570,     юридична    адреса:    вул. Грушевського,    буд. 1-Д,    м. Київ, 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 10 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору у судах першої та апеляційної інстанцій.  

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 19.05.2020 року. 

Головуючий:                                                   Судді: