Ухвала
 
12 березня 2020 року
м. Київ
 
справа  № 361/2567/18
провадження № 61-4220ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ратушного Сергія Ігоровича на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором позики від  02 листопада 2015 року в розмірі 123 000 грн, пеню в розмірі 35 151,04 грн, інфляційні втрати в розмірі 34 686 грн, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 8 481,95 грн, а також - 11 453 грн витрат на правничу допомогу адвоката і 2 172,72 грн судового збору.
 
Позов ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що 02 листопада 2015 року він передав у борг ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 123 000 грн, які та зобов`язалася повернути йому до 31 грудня 2015 року, про що написала розписку. Проте своїх зобов`язань відповідач належним чином не виконала, у встановлений строк грошові кошти йому не повернула. 24 лютого 2018 року він направив ОСОБА_1 вимогу про повернення коштів, однак відповідач її не отримала, зустрічей з ним уникала, на телефонні дзвінки не відповідала. Крім вищевказаної суми позики, за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання по день подання позову ОСОБА_1 також повинна сплатити: пеню в розмірі 35 151,04 грн, інфляційні втрати в розмірі 34 686 грн і 3 % річних від простроченої суми в розмірі 8 481,95 грн.
 
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 02 листопада 2015 року в розмірі 123 000 грн, інфляційні втрати за період 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року в розмірі 34 686 грн, 3 % річних від простроченої суми за період 01 січня 2016 року по 18 квітня 2018 року в розмірі 8 481,95 грн, витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 11 453 грн та судовий збір в розмірі 1 661,68 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року (повний текст якої складено 31 січня 2020 року) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 02 листопада           2015 року в розмірі 123 000 грн, інфляційні втрати за період 01 січня 2016 року            по 31 березня 2018 року в розмірі 34 686 грн, 3 % річних від простроченої суми за період 01 січня 2016 року по 18 квітня 2018 року в розмірі 8 481,95 грн, витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 11 453 грн та судовий збір у розмірі                     1 661,68 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
 
02 березня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ратушний С. І. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) -  2 102 грн.
 
Ціна позову  в цій справі становить 201 318,99 грн (123 000 грн + 35 151,04 грн + 34 686 грн + 8 481,95 грн), що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн). Тому справа № 361/2567/18 є малозначною в силу вимог закону.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services                            v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначення в постанові Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Ратушного С. І. про поновлення строку на касаційне оскарження заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ратушного Сергія Ігоровича на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	С. О. Карпенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов