ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/34027/18
провадження № 61-7337 св 19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати                      Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),          Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач -   ОСОБА_1 , 
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Тузової Владислави Олександрівни, яка діє в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року у складі судді Матійчук Г. О. та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року у складі колегії суддів Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Семенюк Т. А.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2018 року позивач звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача: - 10 000 євро вкладу; 844,79 євро процентів, нарахованих до 15 березня 2014 року; 3 244,52 євро процентів за період з 15 березня 2014 року по 10 липня 2018 року.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14 січня 2011 року уклала з відповідачем депозитний договір № SAMDN01000713686996, за умовами якого передала банку 10 000 євро, внесені нею на рахунок №  НОМЕР_1 , а при пролонгації договору з урахуванням особливостей програмного забезпечення банку кошти були переведені ним на рахунок №  НОМЕР_2 .
 
Восени 2014 року у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень на території АР Крим та м. Севастополя її рахунки було заблоковано, нарахування процентів припинено. Неодноразові звернення до відповідача з вимогою поновити доступ до рахунків банком не виконані, тому 06 липня 2018 року банк отримав її заяву про розірвання договору та видачу коштів і нарахованих відсотків, яка не задоволена.
 
Станом на 31 грудня 2016 року на її рахунку обліковувалося 10 844,79 євро, які підлягають стягненню з відповідача з урахуванням процентної ставки 7,5 % річних, а також процентів, які банк припинив нараховувати з 15 березня 2014 року по 10 липня 2018 року.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь вклад у розмірі 10 000 євро та 4 089,31 євро процентів.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що належними та допустими доказами підтверджено внесення позивачем як громадянином України у відділенні банку на території Автономної Республіки Крим, яка станом на час розгляду справи окупована, грошових коштів на депозитний вклад. Договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою.
 
Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та банком не укладався зазначений договір депозитного вкладу, не відкривався рахунок за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, як і доказів на підтвердження припинення відповідних зобов`язань у зв`язку з їх виконанням.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року - без змін.
 
Апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У квітні 2019 року адвокат Тузова В. А., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі, зупинено виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
 
Представник відповідача зазначає, що у банку відсутня інформація щодо договорів, укладених кримськими клієнтами, у зв`язку з втратою майна та документів у 2014 році.
 
Вважає, що позивач не довів факт укладення договору банківського вкладу та факт зарахування коштів на рахунки належними та допустими доказами. 
 
Заперечення/відзив на касаційну скаргу
 
У липні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на дану касаційну скаргу від адвоката Дугінова Д. А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , у якому представник позивача просить відхилити касаційну скаргу, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
 
Зазначає, що факт укладення договору банківського вкладу та факт зарахування коштів підтверджені належними та допустими доказами, посилається на постанову Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 201/8674/14 (провадження № 61-405св18), відповідно до якої надання володільцем рахунку виписки про рух коштів на його рахунку за операціями є доказом укладення договору банківського рахунку.  
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 14 січня 2011 року ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали договір № SAMDN01000713686996 вклад «Стандарт з щомісячною сплатою процентів», за умовами якого вкладник вносить на рахунок банку № НОМЕР_1 10 000 євро строком до 14 липня 2011 року включно, а банк зобов`язався сплачувати 7,5 % річних за користування грошовими коштами, нараховуючи проценти щомісячно. 
 
Договір оформлений у м. Євпаторії, укладений шляхом подачі заяви на оформлення вкладу, у якій зазначені істотні умови договору, порядок виплати процентів, порядок дострокового розірвання договору та інші умови. Заява містить підпис вкладника, представника банку та логотип банку, фото електронної ощадної книжки.
 
Згідно електронної ощадної книжки НОМЕР_3 ця картка є підтвердженням оформлення депозитного вкладу в ПриватБанку.
 
Пунктом 3 договору сторони погодили, якщо по закінченню строку вкладу сторона вкладника не заявила банку про відмову від продовження договору, вклад автоматично вважається продовженим на ще один строк, зазначений у заяві. Строк вкладу продовжується неодноразово без заяви клієнта до банку.
 
Згідно виписок ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16 травня 2018 року на рахунку №  НОМЕР_2 «Стандарт» на 6 міс. у євро на ім`я ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2016 року обліковується 10 844,78 євро. При цьому вказаний розмір грошових коштів є незмінним, починаючи з 2014 року.
 
07 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в банк із заявою про розірвання договору банківського вкладу та виплату їй грошових коштів. Заява отримана банком 06 липня 2018 року.
 
Листом від 13 липня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено з посиланням на відсутність відомостей по рахунку № НОМЕР_1 .
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до якої вони мають ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законними і обґрунтованими.
 
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
 
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1059 ЦК України письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
 
Частиною другою статті 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
 
Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.
 
Суди першої та апеляційної інстанцій на підставі наданих сторонами доказів, у тому числі оригіналу заяви на оформлення вкладу, підписаної обома сторонами, оригіналу ощадної книжки, оригіналів виписок по депозитному рахунку встановили обставини, відповідно до яких сторони уклали договір банківського вкладу, а позивач на виконання цих договорів перерахував на банківські рахунки грошові кошти. 
 
Окрім цього суди дійшли обґрунтованого висновку, що на відповідача покладається обов`язок довести належне виконання своїх зобов`язань за договором банківського вкладу, а саме доказів того, що кошти були повернуті вкладникові, а також про відсутність коштів на депозитному рахунку позивача.
 
У зв`язку з вищенаведеним доводи відповідача, що факт укладення договору банківського вкладу та факт зарахування коштів на рахунки не підтверджуються належними доказами є необґрунтованими, суперечать встановленим судами обставинам справи,  а висновки судів про наявність підстав для задоволення позовних вимог є правильними та відповідають нормам матеріального права. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу адвоката Тузової Владислави Олександрівни, яка діє в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                               В. І. Журавель
 
                                                                                                          М. М. Русинчук