Номер провадження: 22-ц/813/5155/20 
Номер справи місцевого суду: 501/2199/19
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.04.2020                                                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Колеснікова Г.Я., Сегеди С.М.,                
учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року у складі судді Михайлюка О.А., 
в с т а н о в и в:
У липні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що відповідач звернувся до АТ «КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 21.04.2015, згідно з якою отримав кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього станом на 17.06.2019 виникла прострочена заборгованість щодо повернення кредитних коштів в загальному розмірі 11 897,32 грн., проте відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором.
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2019 року позов задоволено.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.10.2019 заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2019 року скасовано.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року позов задоволено.
ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Витрати за надання правової допомоги в розмірі 1000 грн стягнути з позивача на користь відповідача.
В апеляційній скарзі апелянт посилався на постанову Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 в якій зазначено, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути договором приєднання. Правила надання банківських послуг та тарифи мають мінливий характер, тому визначити, яка саме редакція правил та тарифів діяла на момент підписання заяви є неможливим. Наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є неможливість погодження ціни договору. Неповідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, покладає на слабшу сторону-споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Апелянт також зазначив, що як споживач банківських послуг, фактично вніс всі платежі за користування коштами, а банком не підтверджено, наявність заборгованості в зазначеному розмірі.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків. 
Згідно з положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
У рішенні від 11 січня 2007 року у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації"ЄСПЛ зазначив, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою ЄСПЛ (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України"), з якої вбачається, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Задовольняючи позов, суд проігнорував заперечення відповідача, жодного доводу на спростування викладеного ним не навів, мотивувальна частина рішення складається з узагальнюючого висновку про можливість стягнення боргу.
Разом із тим, 21.04.2015  ОСОБА_1  підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що свідчить про отримання ним у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту, згідно якої позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
21.04.2015 відповідачу відкрито картковий рахунок. 
У зв`язку з порушенням умов кредитного договору в частині своєчасної сплати кредитних коштів у відповідача утворилася заборгованість.
У анкеті-заяві, яка була підписана ОСОБА_1 , відсутня інформація щодо розміру процентної ставки, а також умови про встановлення її розміру, порядок та строки нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а також, що умовами договору передбачено обов`язок позичальника сплачувати заборгованість за простроченим тілом кредиту. 
Анкета містить лише особові дані відповідача, його контактну інформацію, але  не містить даних про умови кредитування.
Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви містили умови щодо сплати процентів саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування, як про це наголошує позивач у позовній заяві. Не містять матеріали і доказів того, що ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування, які б передбачали обов`язок позичальника сплачувати заборгованість за простроченим тілом кредиту.
З наведених підстав висновки суду про задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь банку пені та штрафів, простроченого тіла кредиту є помилковими та не відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
З урахуванням вищевикладеного, вимоги банку про стягнення пені та штрафів, простроченого тіла кредиту задоволенню не підлягають.
Однак, враховуючи, неповернення боргу за тілом кредиту, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З розрахунку заборгованості вбачається, що у ОСОБА_1 станом на 17.06.2019 заборгованість за тілом кредиту становила 53,09 грн.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 53,09 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, в цій частині рішення суду відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.
Зважаючи на викладене, судом неповно з`ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення вимог про стягнення простроченого тіла кредиту, процентів, пені та штрафів, в решті – залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року в частині вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в вигляді простроченого тіла кредиту, пені, штрафів, судових витрат скасувати.
В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості: простроченого тіла кредиту -2570,10 грн, пені - 6484,50 грн, пені - 1746,90 грн, штрафу - 500 грн, штрафу - 542,73 грн відмовити, в решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: 
                                                                          
        Судді: