Постанова  
Іменем України 
 
29 квітня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 295/13250/15-ц
провадження № 61-35377св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 16 листопада 2017 року в складі судді Перекупка І. Г. та постанову Апеляційного суду Житомирської області 
від 21 березня 2018 року в складі колегії суддів: Миніч Т. І., Павицької Т. М., Трояновської Г. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» 
(далі - АТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позов мотивовано тим, що 23 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 31 213,00 доларів США на термін до 23 травня 2016 року. 
 
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за зазначеним вище кредитним договором, 23 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за яким остання зобов`язалася відповідати в солідарному порядку з відповідачем за невиконання умов договору. 
 
Звертало увагу на те, що в порушення умов зазначеного вище кредитного договору, позичальник зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 28 липня 2015 року становить 899 761,03 грн та складається з: 475 257,43 грн - тіло кредиту, 424 503,60 грн - відсотки за користування кредитними коштами. 
 
Посилаючись на наведене та на те, що до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за зазначеними вище договорами на підставі укладеного між кредитором та позивачем договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 899 761,03 грн, а також судовий збір.
 
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 16 листопада 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 899 761,03 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні позову в частині вимог до поручителя ОСОБА_2 відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено неналежне виконання позичальником умов кредитного договору та підтверджено розмір заборгованості, яку суд вважав за необхідне стягнути лише з боржника ОСОБА_1 , оскільки відповідно до частини першої статті 559 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) порука є припиненою, адже банк збільшив обсяг відповідальності поручителя без його згоди, шляхом зміни строку виконання основного зобов`язання. Також судом першої інстанції зазначено, що позивач звернувся до поручителя з порушенням шестимісячного строку, що згідно зі статтею 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.
 
Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено, рішення суд першої інстанції залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з його висновком щодо відсутності підстав для солідарного стягнення заборгованості та виходив з того, що позивачем не доведено факт погодження з поручителем зміни терміну дії кредитного договору, внаслідок чого збільшився обсяг його  відповідальності, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідно до вимог частини першої статті 559 ЦК України порука припинилася.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиція інших учасників справи
 
У червні 2018 року АТ «Дельта Банк» засобами поштового зв`язку направило до  Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Богунського районного суду 
м. Житомира від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні вимог до поручителя, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди зробили помилковий висновок про припинення поруки та безпідставно застосував до спірних правовідносин частину першу статті 559 ЦК України, оскільки положення пункту 5.1.1 додаткової угоди № 1 до договору поруки визначають порядок та умови зміни основного зобов`язання. Підписавши цю угоду поручитель надала свою згоду на зміну основного зобов`язання. В зазначеному пункті відсутнє посилання на обов`язок кредитора повідомляти поручителя щодо змін основного зобов`язання.
 
Також вважає помилковим висновок судів про пропуск кредитором шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя, оскільки вважає, що вимогу до поручителя пред`явлено вчасно, з врахуванням останнього погашення боржником кредитної заборгованості.
 
Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу АТ «Дельта Банк».

Рух справи у суді касаційної інстанції
 
У червні 2018 року касаційну скаргу АТ «Дельта Банк» передано судді Стрільчуку В. А.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Дельта Банк» на рішення Богунського районного суду 
м. Житомира від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2018 року, витребувано цивільну справу та надано учасникам справи строк на подання відзивів на касаційну скаргу.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).
 
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 
№ 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин касаційна скарга АТ «Дельта Банк» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2018 року підлягає розгляду Верховним Судом в порядку та за правилами Цивільного процесуального кодексу України 
(далі -ЦПК України), в редакції чинній на час її подання.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Фактичні обставини справи
 
Судами встановлено, що23 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого останньому надано кредит у розмірі 31 213,00 доларів США, що було еквівалентно 157 716,55 грн, зі строком повернення не пізніше 23 травня 2014 року та сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 13 %.
 
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, 23 травня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого остання поручилася за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.
 
У пункті 2.1 договору поруки сторони домовились, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.
 
25 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 23 травня 2007 року, відповідно до якої було змінено кінцевий термін повернення кредиту за договором до 23 травня 2016 року.
 
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами, в тому числі, за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .
 
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 28 липня 
2015 року ОСОБА_1 має заборгованість за зазначеним вище кредитним договором у розмірі 899 761,03 грн, що складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 475 257,43 та відсотків за користування кредитом у розмірі 424 503,60 грн.
Нормативно-правове обґрунтування 
 
Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
 
За змістом статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
 
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
 
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
 
До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення, розстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.
 
У зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення терміну виконання зобов`язання та відповідно терміну нарахування відсотків за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або за відсутності відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
За таких обставин та з підстав, передбачених вказаними вище нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України, оскільки банком без згоди поручителя змінено термін виконання основаного зобов`язання, відповідно й термін нарахування відсотків, чим збільшено обсяг відповідальності ОСОБА_2 , як поручителя.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно застосували до спірних правовідносин частину першу статті 559 ЦК України, оскільки в додаткові угоді № 1 до договору поруки сторони доповнили договір пунктом 5.1.1, в якому зокрема, зазначено, що сторони підтверджують, що згідно з цим договором забезпечуються також і розмір зобов`язання, строк і порядок його виконання, який може бути змінено відповідно до умов кредитного договору та договору поруки, відхиляються Верховним Судом, оскільки пунктом 5.1.1 передбачалась можливість змін строку виконання основного зобов`язання за певних умов, визначених, зокрема договором поруки. Як зазначено вище, в пункті 2.1 договору поруки сторони домовились, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, а тому банк не мав права без згоди поручителя змінювати термін виконання основного зобов`язання, чим збільшено обсяг його відповідальності.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що банком не пропущено шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до поручителя, не заслуговують на увагу, оскільки збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди є самостійною підставою для припинення поруки.
 
Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким апеляційним судом надана належна правова оцінка, Верховний Суд не вбачає необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.
 
Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков	
 	     	
 	О. В. Ступак	
 	     	
 	Г. І. Усик