СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2020 р.                                                        Справа № 922/2199/19  

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Дучал Н.М., суддя Россолов В.В.

за участю секретаря судового засідання  Ярош В.В.

за участю представників:
позивач -Щербань С.Г.,  
третя особа на стороні позивача - не з`явився;
1-й відповідач  -не з`явився;
2-й відповідач - не з`явився;
3-й відповідач - Волторніст С.І.,  Іваненко Є.В. (з`явився після перерви)
4-й відповідач - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача - ФОП ОСОБА_1 (вх. №3767Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 07 листопада 2019 року (суддя Ємельянова О.О.), повний текст складено 18.11.2019 року у справі №922/2199/19
за позовом Фізичної особи ОСОБА_1 , Харківська обл., Харківський р-н., с. Лизогубівка
до 1. Фізичної особи ОСОБА_2 ,
м. Харків,
2. Фізичної особи ОСОБА_3 ,м. Харків,
3. Приватного підприємства "Вячеслав",  Харківська обл., Харківський р-н., смт. Васищеве, 
4. Харківської районної державної адміністрації в Харківської області в особі Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, м. Харків, 
про переведення прав та обов`язків покупця части, визнання           
недійсним рішення, скасування державної реєстрації

ВСТАНОВИЛА:

     Фізична особа ОСОБА_1 (Позивач) звернулась до Господарського суду Харківської області із позовом  до відповідачів: 1. фізичної особи ОСОБА_2 , 2. фізичної особи ОСОБА_3 , 3. Приватного підприємства "Вячеслав", 4. Харківської районної державної адміністрації в Харківської області в особі Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про переведення прав та обов`язків покупця частки, визнання   недійсним рішення, скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити дії. 
    Рішенням господарського суду Харківської області від 07.11.2019 року у справі №922/2199/19 позивачу відмовлено у позові повністю. Стягнуто з позивача судовий збір у розмірі 11  526 грн. 
Позивач не погодився з ухваленим рішенням та звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність рішення суду обставинам справи, неправильне застосування  норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2019 р. по справі № 922/2199/19 та прийняти нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2019 судовою колегією у складі: головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача - ФОП ОСОБА_1, на рішення господарського суду Харківської області від 07 листопада 2019 року у справі №922/2199/19. Встановлено відповідачам строкдля подання відзивів на апеляційну скаргу (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на "20" січня 2020 р. 
У зв`язку з відпусткою судді Гетьмана Р.А., який входить до складу колегії суддів, 17.01.2020 здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Дучал Н.М., суддя Россолов В.В.
Представник фізичної особи ОСОБА_1 надав клопотання, в якому просив залучити у якості законного представника ОСОБА_1 її мати - ОСОБА_4 ; залучити у якості третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.
Ухвалою суду від 20.01.2020 клопотання представника ОСОБА_1 задоволено, залучено у якості законного представника ОСОБА_1 її мати - ОСОБА_4 ; залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.  Оголошено перерву в розгляді справи до "04" березня 2020 р. об 11:30 год.          
До Східного апеляційного господарського суду 27.02.2020 надійшла заява  ОСОБА_4 (представник ОСОБА_1 ) про приєднання до апеляційної скарги позивача.
Ухвалою суду від 28.02.2020 заяву  ОСОБА_4 про приєднання до апеляційної скарги позивача ФОП ОСОБА_1 задоволено. Приєднано заяву  ОСОБА_4  до апеляційної скарги позивача ФОП ОСОБА_1, розгляд заяви  ОСОБА_4  вирішено здійснювати в рамках розгляду апеляційної скарги позивача.
Через канцелярію суду Приватне підприємство "Вячеслав" надіслало відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду по справі залишити без змін.
Інших відзивів на апеляційну скаргу не надходило.
Справа розглядалась на умовах оголошення перерви з 16.03.2020 до 17.03.2020 року.
У судове засідання з`явились представник позивача та третього відповідача.
Зважаючи на те, що явка сторін не була визнана обов`язковою і їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначених учасників, за наявними матеріалами у справі.
Представник позивача підтримав позицію, викладену у апеляційній скарзі.
Представник третього відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду по справі залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду з огляду на таке.
За Статутом Приватного підприємства  «Вячеслав» засновником Приватного підприємства  «Вячеслав», є  ОСОБА_5 , який володіє 100% статутного капіталу підприємства, що складає 50,00 гривень.
Державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В. видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченого 06 червня 2013 року Левченко В.Г. ,приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області за реєстром № 422, дублікат якого виданий 09 липня 2018 року Харківським обласним державним нотаріальним архівом Харківської області за реєстром № 1-156. 
Спадкоємицею,  зазначеною в заповіті майна є ОСОБА_1 , якій  належить  1/2 спадкового майна, яке складається з частки у статутному фонді Приватного підприємства  Вячеслав, код ЄДРПОУ 22679908, що має юридичну адресу: АДРЕСА_1 , яка в цілому складає статутний капітал грошовою сумою 50,00 грн.
Отже, господарським судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_5 , його доньки - ФО ОСОБА_3 (другий відповідач) та ОСОБА_1 (позивач) успадкували за заповітом по 50% частки вартістю 25,00 грн кожна у статутному капіталі підприємства.
Згідно з інформацією, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 вступила до складу учасників підприємства 11.07.2018 року.
У свою чергу, ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-608, успадкувала 1/2 частки статутного фонду приватного підприємства "В`ячеслав" 19.07.2018 року.
ОСОБА_3 , рішенням власника Приватного підприємства  Вячеслав  за № 04/13-07-18, вирішила здійснити відчуження своєї частки в Приватному підприємств  Вячеслав , яка складає 50% від статутного капіталу (фонду) підприємства, що в номінальному вираженню становить 25,00 грн. ОСОБА_2 (перший відповідач), шляхом укладання договору купівлі-продажу.
Цього ж дня, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу.
У відповідності до рішень власника Приватного підприємства "Вячеслав" №04/13-07-18 та №05/13-07-18 від 13.07.2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були внесені зміни до складу учасників Підприємства та затверджена нова редакція Статуту Підприємства.
У зв`язку з відчуженням належної їй частки статутного капіталу у розмірі 50 %, ОСОБА_8 14.07.2018 року відповідно до заяви про вихід зі складу засновників (учасників) підприємства за власним бажанням вийшла зі складу учасників підприємства.
Директор ПП «Вячеслав» 16.07.2018 року звернувся до Харківської районної державної адміністрації в Харківській області в особі Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (відповідач-4) із заявою про державну реєстрацію змін до Статуту Підприємства, в тому числі змін у складі учасників Підприємства. 
Для державної реєстрації зазначених змін була подана нова редакція Статуту, підписана ОСОБА_2 та рішення власника Приватного підприємства "Вячеслав" №04/13-07-18 та №05/13-07-18 від 13.07.2018 року, прийняті без врахування голосів, які припадають на частку померлого учасника ПП «Вячеслав». 
На думку позивача, відчуження частки  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , а також прийняття рішень і подальша реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснено незаконно із порушенням вимог чинного законодавства України та статуту підприємства, прав та законних інтересів позивача, що стало причиною звернення із відповідним позовом до суду.
Надаючи правову кваліфікацію матеріалам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями пунктів 3, 13 частини 1  статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що  господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.
Статтею 167 Господарського кодексу України закріплено поняття   корпоративних прав, а саме, це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.
У відповідності до  Цивільного Кодексу України  спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а за  статтею 1217 того ж Кодексу  спадкування здійснюється за заповітом або законом.
Відповідно до частин 1, 2  статті 1296 Цивільного Кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Згідно зі  статтею 1268 Цивільного Кодексу України   спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого  статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
У відповідності до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від дати прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини та згідно з ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Аналогічна позиція відображена в постанові Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де наголошується, що незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з моменту її відкриття. Крім того, слід звернути увагу на позицію ВСУ у справі №6-164цс12 від 23.01.2013 р. у відповідності до якої у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину право володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування відповідно до глави 29 Цивільного кодексу України. 
Отже, при спадкуванні моментом набуття корпоративних прав слід визначати момент прийняття спадщини, який має зворотну силу з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
У даному випадку датою відкриття спадщини і датою спадкування є 05.09.2017 року, а не 19.07.2018 як помилково зазначив суд першої інстанції. Саме з цієї дати позивач отримала право володіння та право користування Ѕ частки статутного фонду ПП «Вячеслав».
Частиною 1  статті 100  Цивільного Кодексу України  передбачено, що право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі.
У пунктах 1, 2 частини 1  статті 1219  Цивільного Кодексу України  встановлено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами.
Тобто, спадкування частки учасника підприємства допускається  статтею 147 Цивільного Кодексу України  і не підпадає під заборону пункту 2 частини 1  статті 1219 Цивільного Кодексу України . 
При цьому, спадкується не право на участь, а право на частку в статутному (складеному) капіталі.
Колегія суддів звертає увагу, що наявне в матеріалах справи свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19 липня 2018 року, яке отримане ОСОБА_1 , у якості документа, що посвідчує перехід до неї прав та обов`язків від померлої особи  ОСОБА_5 , у суді не визнане недійсним, а тому судом оцінюється як належний доказ наявності у неї права на спадщину - частки у статутному капіталі Приватного підприємства  Вячеслав  у розмірі 50,00 грн.
Юридичний факт смерті учасника підприємства  спричиняє зміну складу учасників такого товариства, що вимагає внесення відповідних змін до установчих документів, оскільки немайнові права учасника господарського підприємства не зникають у зв`язку із його смертю, а слідують за його спадкоємцями. Тобто, спадкуючи  право на частку у статутному капіталі у спадкоємців також виникає й право участі в товаристві.
Слід зазначити, що набуття корпоративних прав через їх успадкування можливо кількома шляхами. Одним з таких шляхів є спадкування статутної частки у господарському підприємстві або спадкування цілого приватного підприємства. 
Відповідно до частини першої  статті 62 Господарського кодексу України  підприємством є самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
Стаття 79 Господарського кодексу України  визначає, що господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб`єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об`єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку. У випадках, передбачених цим Кодексом, господарське товариство може діяти у складі одного учасника.
Статтею 80 Господарського кодексу України  законодавець визначив перелік видів господарських товариств, до яких належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.
У відповідності до  статі 113 Господарського кодексу України  приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи.
Нормами  статті 63 Господарського кодексу України  визначено види та організаційні форми підприємств. Залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти, зокрема, приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи).
Залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні.
Унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут тощо. Унітарними є підприємства, зокрема, що засновані на приватній власності засновника.
Отже, Приватне підприємство  «В`ячеслав»  на час виникнення спірних правовідносин фактично стало корпоративним, а не унітарним підприємством, з огляду на успадкування часток статутного фонду підприємства в рівних частинах  по 50 % частки доньками засновника.
Статтею 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"  встановлено, що у разі смерті або припинення учасника товариства його частка переходить до його спадкоємця чи правонаступника без згоди учасників товариства. У разі смерті, оголошення судом безвісно відсутнім або померлим учасника - фізичної особи чи припинення учасника - юридичної особи, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, та якщо протягом року з дня закінчення строку для прийняття спадщини, встановленого законодавством, спадкоємці (правонаступники) такого учасника не подали заяву про вступ до товариства відповідно до закону, товариство може виключити учасника з товариства. Таке рішення приймається без врахування голосів учасника, який виключається. Якщо частка такого учасника у статутному капіталі товариства становить 50 відсотків або більше, товариство може приймати рішення, пов`язані з ліквідацією товариства, без врахування голосів цього учасника.
З аналізу наведених норм вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємцем 50% частки статутного фонду Приватного підприємства  Вячеслав  та,  відповідно, є носієм в означеній частині корпоративних прав підприємства. А тому, має право на врахування голосу для вирішення питань, пов`язаних із внесенням змін в установчі документи.
У відповідності до ч. 2 ст. 34 та п. 2 ч. 2 ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" рішення загальних зборів учасників зокрема з питань внесення змін до статуту приймаються трьома чвертями голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань. 
Згідно з ч. 3 ст. 34 та п. 5 ч. 2 ст. 30 рішення загальних зборів учасників з питань перерозподілу часток між учасниками приймаються одностайно всіма учасниками товариства, які мають право голосу з відповідних питань. 
У відповідності до ч. 4 ст. 34 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" рішення загальних зборів учасників з усіх інших питань приймаються більшістю голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань. 
Колегія суддів підкреслює, що подання ОСОБА_3 заяви на вступ до складу учасників Підприємства раніше за ОСОБА_1 не наділяє першу правом приймати рішення щодо управління Підприємством,оскільки, як зазначалось вище, для прийняття такого рішення потрібно більше ніж 50% голосів учасників Підприємства у відповідності до чинного законодавства України. 
Як не мали права   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 й приймати рішення щодо зміни складу учасників Підприємства та затвердження нової редакції статуту Підприємства без урахування голосів ОСОБА_1 .
У такому випадку частина друга ст. 23 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачає лише можливість без урахування голосів спадкоємця, що володіє часткою у розмірі 50% та більше і ще не вступив до складу учасників прийняти рішення про ліквідацію Підприємства. 
При цьому, слід зазначити, що згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями вказаного Закону ч. 2 ст. 23 набирає чинності через рік після вступу його в силу.
Отже, на 13.07.2018 року у першого та другого відповідачів не існувало права на прийняття рішення про ліквідацію підприємства без урахування частки позивача.
Як уже наголошувалось, у корпоративному підприємстві рішення не можуть прийматися одним засновником (учасником) одноособово (крім виключень прямо встановлених чинним законодавством України). 
Таким чином, прийняття рішень повинно було здійснюватися шляхом скликання загальних зборів учасників підприємства, які скликано не було та, як наслідок, позивача не було повідомлено про їх проведення. У зв`язку з чим,  позивач був позбавлений права участі у загальних зборах, що вплинуло на його права і охоронювані законом інтереси як учасника та призвело до порушення його права власності стосовно частки в статутному капіталі підприємства. 
Згідно зі статтею 20 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" учасник товариства має переважне право на придбання частки (частини частки) іншого учасника товариства, що продається третій особі. Якщо кілька учасників товариства скористаються своїм переважним правом, вони придбавають частку (частину частки) пропорційно до розміру належних їм часток у статутному капіталі товариства. 
Учасник товариства, який має намір продати свою частку (частину частки) третій особі, зобов`язаний письмово повідомити про це інших учасників товариства та поінформувати про ціну та розмір частки, що відчужується, інші умови такого продажу. Якщо жоден з учасників товариства протягом 30 днів з дати отримання повідомлення про намір учасника продати частку (частину частки) не повідомив письмово учасника, який продає частку (частину частки), про намір скористатися своїм переважним правом, вважається, що такий учасник товариства надав свою згоду на 31 день з дати отримання повідомлення, і така частка (частина частки) може бути відчужена третій особі на умовах, які були повідомлені учасникам товариства.
Якщо учасник товариства, який має намір продати свою частку (частину частки) третій особі, отримав від іншого учасника письмову заяву про намір скористатися своїм переважним правом, такі учасники зобов`язані протягом одного місяця укласти договір купівлі-продажу пропонованої до продажу частки (частини частки).
У разі ухилення продавця від укладення договору купівлі-продажу покупець має право звернутися до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу частки (її частини) укладеним на запропонованих продавцем умовах.
У разі ухилення покупця від укладення договору купівлі-продажу продавець має право реалізувати свою частку третій особі на раніше повідомлених учасникам товариства умовах.
Учасник товариства має право вимагати в судовому порядку переведення на себе прав і обов`язків покупця частки (частини частки), якщо переважне право такого учасника товариства є порушеним. Позовна давність за такими вимогами становить один рік.
Статутом товариства може встановлюватися інший порядок реалізації переважного права учасників товариства, розподілу відчужуваної частки (частини частки) між іншими учасниками товариства, відмови від реалізації переважного права учасників товариства. Статутом може встановлюватися, що учасники товариства не мають переважного права. Статутом також може бути передбачений обов`язок учасника товариства, який має намір продати частку (частину частки) третій особі, провести спершу переговори щодо її продажу з іншими учасниками товариства. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.
З урахуванням зазначеної норми, відчуження частки у статутному капіталі підприємства ОСОБА_3  на користь Фізичної особи ОСОБА_2 було здійснено із порушенням переважного права позивача на придбання частки. А тому, колегія суддів вважає, що порушене переважне право позивача підлягає відновленню шляхом переведення прав та обов`язків покупця по вищезазначеному договору на позивача. 
Отже, позовна вимога про визнання недійсними рішень №04/13-07-18 від 13.07.2018 та №05/13-07-18 від 13.07.2018, скасування статуту та про переведення прав та обов`язків покупця по вищезазначеному договору на позивача є цілком обґрунтованою і  підлягає задоволенню.
Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України  Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань  у редакції, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, а тому наявність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційної дії, здійсненної приватним нотаріусом Харківського міського округу Харківської області Марюхніч Жанною Євгенівною 08 липня 2019 року щодо державної реєстрації змін до установчих документів Приватного підприємства  Вячеслав, за якими ОСОБА_1 була включена до складу учасників підприємства, підтверджує факт правомірності її вступу до складу учасників підприємства.
За змістом частини 5 статті 17 Закону України  «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»   для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю (далі в цій частині - товариство) подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію змін до цих відомостей; 2) документ про сплату адміністративного збору; 3) один із таких відповідних документів:  а) рішення загальних зборів учасників товариства про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників; б) рішення загальних зборів учасників товариства про виключення учасника з товариства;  в) заява про вступ до товариства. Справжність підписів на документі, зазначеному в підпункті "в" цієї частини, засвідчується нотаріально. Разом з таким документом подається доказ набуття права на спадщину або доказ правонаступництва (оригінал документа або його копія, вірність якої засвідчена нотаріально або тим, хто видав документ). Документи подаються такими особами: товариством - якщо подаються документи, зазначені в підпунктах "а" і "б" цієї частини; спадкоємцем чи правонаступником учасника товариства - якщо подається документ, зазначений у підпункті "в" цієї частини.
За таких обставин, заява про вступ до підприємства, справжність підпису якої засвідчена нотаріально, є підставою для державної реєстрації змін до відомостей про розміри часток у статутному капіталі чи складу учасників товариства.
Відповідно до приписів статті 6 Закону України  Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань  визначено, що Державний реєстратор: приймає документи; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду документів; перевіряє документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації; проводить реєстраційну дію (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови у державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; веде Єдиний державний реєстр; веде реєстраційні справи; надає в установленому порядку та у випадках, передбачених  Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
З огляду на вказані вище положення законодавства, внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснюється державним реєстратором на підставі поданих заявником документів або на підставі визначеного переліку судових рішень, які набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Державний реєстратор під час проведення державної реєстрації на підставі перевірки вичерпного переліку документів лише засвідчує факт, тобто виконує функцію легалізації події. Виконання цієї функції наділяє його повноваженнями перевірки (контролю) за тим, чи документи містять відомості, передбачені законом, відповідність за яких законодавством покладається на осіб, які подали заяву щодо проведення такої реєстрації.
Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного суду у справі № 826/1186/17 від 19 березня 2019 року.
Враховуючи те,що позивач, з метою набуття прав учасника на 1/2 статутного фонду Приватного підприємства  Вячеслав виконала ряд визначених законодавством дій, як-то: прийняття спадщини, оформлення  свідоцтва на право на спадкування за заповітом, звернення до приватного нотаріуса для здійснення реєстраційної дії, мала  правомірні очікування/законні сподівання  на зміну її майнового права.
У зв`язку з викладеним, з огляду на практику Європейського суду  з прав людини, внаслідок здійснення приватним нотаріусом реєстраційної дії щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, ОСОБА_1 , як спадкоємець корпоративних прав, мала  правомірні очікування/законні сподівання  на зміну її майнових права у вигляді володіння належною часткою в статутному фонді підприємства, наприклад на отримання належних до виплати дивідендів в певному розмірі, інші  активи, які можуть виникнути. Більш того, позивач, щодо якої у законний спосіб приватний нотаріус здійснив реєстраційні дії, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, має права мирно володіти своїм майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
У відповідності до п. 12 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державний реєстратор повинен відмовити в реєстрації у випадку, якщо статут товариства з обмеженою відповідальністю або товариства додатковою відповідальністю поданий зі змінами, прийнятими без врахуванняголосів, які припадають на частку померлого учасника товариства.
Враховуючи те, що позовна вимога про скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Приватного підприємства "Вячеслав" (ЄДРПОУ 22679908) від 16.07.2018 року - має похідний характер від вимоги про визнання   недійсним рішення № 04/13-07-18 та рішення № 05/13-07-18 приватного підприємства "Вячеслав" (ЄДРПОУ 22679908) від 13.07.2018 року і визнання недійсним статуту Приватного підприємства "Вячеслав" (ЄДРПОУ 22679908)  в редакції 2018 року, яку судом  задоволено, вказана обставина також є підставою для задоволення вимоги про скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу.
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, у той час як у місцевий господарський суд у рішенні дійшов передчасних висновків суду, що відповідно до ст. ст. 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування рішення.
Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга  позивача - ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 07 листопада 2019 року у справі №922/2199/19 підлягає скасуванню з вищевикладених підстав, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст.ст.  269,  270,  275, ст.ст.  281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача - ФОП ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення господарського суду Харківської області від 07 листопада 2019 року у справі №922/2199/19 скасувати. 
Прийняти нове рішення.
Скасувати державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Приватного підприємства "Вячеслав" (ЄДРПОУ 22679908) від 16.07.2018 року.
Визнати недійсним рішення № 04/13-07-18 власника приватного підприємства "Вячеслав" (ЄДРПОУ 22679908) від 13.07.2018 року. 
Визнати недійсним рішення № 05/13-07-18 власника приватного підприємства "Вячеслав" (ЄДРПОУ 22679908) від 13.07.2018 року.
Визнати недійсним статут Приватного підприємства "Вячеслав" (ЄДРПОУ 22679908)  в редакції 2018 року.
Зобов`язати Харківську районну державну адміністрацію в Харківської області в особі Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців провести державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: виключити ОСОБА_2 зі складу учасників  Приватного підприємства "Вячеслав" (ЄДРПОУ 22679908) та змінити інформацію про розмір частки ОСОБА_1 з 50% статутного капіталу Приватного підприємства "Вячеслав" (ЄДРПОУ 22679908), що складає 25, 00 грн., на 100% статутного капіталу Приватного підприємства "Вячеслав" (ЄДРПОУ 22679908), що складає 50,00 грн.
Перевести на ОСОБА_1 права і обов`язки покупця частки у статутному капіталі Приватного підприємства "Вячеслав" за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі приватного підприємства "Вячеслав" від 13.07.2018 року.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.03.2020 року.

Головуючий суддя                                                                         Ільїн О.В.  

Суддя                                                                                                Дучал Н.М.

Суддя                                                                                                Россолов В.В.