ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005826 пров. № А/857/526/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                        Кушнерика М.П.
суддів                                                             Гінди О.М., Ніколіна В.В.
за участю секретаря судового засідання    Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року, прийняте суддею Кухар Н.А. в місті Львові, у справі № 1.380.2019.005826 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування  податкової консультації, -

                                                   ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просить скасувати податкову консультацію від 21.10.2019 номер 890/10/ІПК/33.01.
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що рішенням суду від 25.03.2019 скасовано індивідуальну податкову консультацію Головного управління ДФС у Львівській області від 30.01.2019 реєстраційний номер в Єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій 310/10/ІПК/13.2-15. На виконання даного рішення відповідачем надано податкову консультацію від 21.10.2019 номер 890/10/ІПК/33.01, однак висновки суду не враховані, тому вважає її протиправною.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року, позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права.
В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що на виконання рішення суду у справі № 1.380.2019.000667, ГУ ДПС у Львівській області було надано позивачу нову податкову консультацію від 21.10.2019 № 890/10/ІПК/33.01.
Таким чином, вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог визнавши протиправною нову індивідуальну консультацію щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення, як зазначено в апеляційній скарзі (а.с.49)
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову повністю. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.
Позивач надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення Львівської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №1 від 02.02.2005 має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_2 від 02.02.2005.
З 02.02.2005 позивач перебуває на обліку як платник єдиного внеску за видом економічної діяльності по КВЕД 74.11.1. "Адвокатська діяльність".
01.04.2015 позивач прийнятий на посаду юриста ТОВ "Євро-Дах", що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .
За 2017 рік роботодавець позивача - ТОВ "Євро-Дах" сплатив єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівника ОСОБА_1 в загальній сумі 8756,00 грн, що підтверджується копією довідки, виданої ТОВ "Євро-Дах" №19/02/05 від 06.02.2019.
Відповідачем листом №310/10ІПК/13.2-15 від 30.01.2019, реєстраційний номер в Єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій 310/10/ІПК/13.2-15 надано позивачу індивідуальну податкову консультацію з питань застосування законодавства в частині необхідності сплати єдиного соціального внеску, в якій зазначено про необхідність сплати позивачу ЄСВ за 2017 рік, навіть за умови перебування в трудових відносинах та сплати єдиного соціального внеску за нього роботодавцем.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 у справі №1.380.2019.000667, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2019, скасовано індивідуальну податкову консультацію Головного управління ДФС у Львівській області від 30.01.2019 реєстраційний номер в Єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій 310/10/ІПК/13.2-15.
21.10.2019 на виконання рішення суду, відповідачем надано позивачу нову податкову консультацію з питань застосування законодавства в частині необхідності сплати єдиного соціального внеску, в якій зазначено про необхідність сплати позивачу ЄСВ за 2017 рік, навіть за умови перебування в трудових відносинах та сплати єдиного соціального внеску за нього роботодавцем.
Вважаючи надану Головним управлінням ДПС у Львівській області індивідуальну податкову консультацію протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом про її скасування.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що індивідуальна податкова консультація № 890/10/ІПК/33.01 від 21.10.2019 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до пп.14.172-1 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація - це роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.
Відповідно до пп.14.1.226. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. В свою чергу, незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Згідно із п. 2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI (база нарахування єдиного внеску), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та п.5 ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Водночас, відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами - п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2019, яке набрало законної сили, встановлено, що позивач своє право на заняття адвокатською діяльністю реалізовує не як самозайнята особа, а як найманий працівник - юрист ТОВ "Євро-Дах". Зокрема, що стосується 2017 року, то його роботодавець щомісячно сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника ОСОБА_1 в розмірі 22% від суми нарахованої йому заробітної плати, що складало в середньому близько 729,66 грн. на місяць, тобто в сумі що перевищує розмір мінімального страхового внеску на місяць. Таким чином, в розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього регулярно нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, зокрема у періоди, коли він був найманим працівником, а не самозайнятою особою. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що індивідуальна податкова консультація №890/10/ІПК/33.01 від 21.10.2019, не відповідає встановленим у ч.2 ст.2 КАС України критеріями правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень. Відповідно, позовні вимоги підлягають до задоволення.
Згідно ч. 4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи те, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї у відповідному періоді.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах, від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), від 05 грудня 2019 року (справа №260/358/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), від 27 лютого 2020 року (справа №0440/5632/18) від 05 березня 2020 року (справа №460/943/19).
Відповідно до п.53.2 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.
Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.
Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.
З наявної у матеріалах справи податкової консультації (а.с. 15-18) встановлено, що відповідачем не враховано висновки суду, зазначенні у рішенні суду від 25.03.2019, з питань застосування законодавства в частині необхідності сплати єдиного соціального внеску позивачем за 2017 рік за умови перебування в трудових відносинах та сплати єдиного соціального внеску за нього роботодавцем, чим порушено п.53.2 ст.53 ПК України.
Також, зважаючи на норми вищевказаної статті, відповідачем порушено строк надання нової податкової консультації.
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня       2019 року у справі № 1.380.2019.005826 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 05.06.20