ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року  
м. Черкаси   

справа № 703/2298/17 провадження № 22-ц/821/596/20 категорія на ухвалу	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.
секретар: Анкудінов О.І.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 ;
особа, що подає апеляційну скаргу: ОСОБА_3 ;
представник особи, що подає апеляційну скаргу – адвокат Лук`яненко Галина Олександрівна

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_3 та його представника – адвоката Лук`яненко Галини Олександрівни на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 вересня 2017 року (постановлену в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Прилуцького В.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна.

в с т а н о в и в :
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

24 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Залевки Смілянського р-ну Черкаської обл. померла ОСОБА_4 .. Після її смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована в АДРЕСА_1 згідно державного акту серії ЯИ № 672598 від 12 грудня 2009 року та на земельну ділянку площею 3,93 га, яка розташована в адмінмежах Залевської сільської ради Смілянського району, згідно державного акту серії ЧР № 091807 від 22 січня 2004 року.
Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли позивач по справі ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .
Про розподіл спадкового майна сторони у справі домовилися до сплину шестимісячного терміну після смерті спадкодавця, але на даний час не можуть дійти згоди щодо поділу спадкового майна.
Позивач у справі просила суд визнати за нею право власності на все вищезазначене спадкове майно.
В ході розгляду справи сторони уклади мирову угоду та просили її визнати.
За умовами угоди за ОСОБА_1 визнається право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , а саме зазначені в технічному паспорті: літери А, а – житловий будинок (загальна площа 63,1 кв.м., житлова площа 37,1 кв.м.); Б – літня кухня; В –сарай; в – гараж; К – колодязь; П – погріб; У – убиральня; № 1-3 – огорожа; земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , згідно державного акту серії ЯИ № 672598 від 12 грудня 2009 року та на земельну ділянку площею 3,93 га, яка розташована в адмінмежах Залевської сільської ради Смілянського р-ну, згідно державного акту серії ЧР № 091807 від 22 січня 2004 року, належних 
ОСОБА_4 не заперечував, щоб за ОСОБА_1 було визнано право власності на вище перелічене спадкове майно за умови, що до підписання мирової угоди, ОСОБА_1 сплатить ОСОБА_2 40 000 грн. за частку у спадковому майні ОСОБА_4 .
Сторони підтвердили, що всі викладені умови мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у тексті мирової угоди. 

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 вересня 2017 року визнано мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ спадкового майна, за умовами якої:
За ОСОБА_1 визнано право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , а саме зазначені в технічному паспорті: літери А, а – житловий будинок (загальна площа 63,1 кв.м., житлова площа 37,1 кв.м.); Б – літня кухня; В –сарай; в – гараж; К – колодязь; П – погріб; У – убиральня; № 1-3 – огорожа; земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , згідно державного акту серії ЯИ № 672598 від 12 грудня 2009 року та на земельну ділянку площею 3,93 га, яка розташована в адмінмежах Залевської сільської ради Смілянського р-ну, згідно державного акту серії ЧР № 091807 від 22 січня 2004 року, належних 
ОСОБА_4 не заперечував, щоб за ОСОБА_1 було визнано право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , а саме зазначені в технічному паспорті: літери А, а – житловий будинок (загальна площа 63,1 кв.м., житлова площа 37,1 кв.м.); Б – літня кухня; В –сарай; в – гараж; К – колодязь; П – погріб; У – убиральня; № 1-3 – огорожа; земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , згідно державного акту серії ЯИ № 672598 від 12 грудня 2009 року та на земельну ділянку площею 3,93 га, яка розташована в адмінмежах Залевської сільської ради Смілянського р-ну, згідно державного акту серії ЧР № 091807 від 22 січня 2004 року, належних 
ОСОБА_4 до підписання мирової угоди сплатила ОСОБА_2 40 000 грн. за частку у спадковому майні ОСОБА_4 .
Провадження у справі закрито.

Ухвала суду мотивована тим, що сторони визнали умови мирової угоди, сторонам роз`яснені наслідки такого рішення та закриття провадження у справі, мирова угода не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_3 оскаржив вказану ухвалу до суду апеляційної інстанції та просив в апеляційній скарзі скасувати Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 вересня 2017 року як незаконну та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що 05 квітня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір № 1 про відступлення права вимоги первісного кредитора до боржника згідно договору позики у вигляді боргової розписки про отримання грошових коштів від 21 січня 2014 року та акт № 1 приймання-передачі до договору про отримання права вимоги № 1 від 05 квітня 2017 року.
Згідно договору уступки права вимоги первісним кредитором є ОСОБА_5 , новим кредитором – ОСОБА_3 , який прийняв право вимоги з боржника ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 300 000 грн., які останній отримав від первісного кредитора і зобов`язувався повернути отримані цінності до 31 грудня 2014 року про що написав розписку.
21 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у вигляді боргової розписки, у відповідності до якого позивач передав, а відповідач отримав борг грошові кошти в сумі 37 500 доларів США зі строком звернення до 31 грудня 2015 року, або на першу вимогу на протязі 30 днів з моменту її пред`явлення.
01 лютого 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено іще договір позики у вигляді боргової розписки, згідно якої позивач передав, а відповідач отримав в борг грошові кошти в сумі 3 200 доларів США зі строком повернення до 31 грудня 2016 року, або на першу вимогу на протязі 30 днів з моменту її пред`явлення.
Загальна сума за даними розписками, яку ОСОБА_3 мав би отримати становить 40 700 доларів США. Однак, в зазначений строк, кошти ОСОБА_2 не були повернуті.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором уступки права вимоги та договорами позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики в сумі 1 405 412 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_2 – ОСОБА_4 
15 червня 2012 року ОСОБА_2 подав до Смілянської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Того ж дня, його брат ОСОБА_6 подав до Смілянської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 
ОСОБА_2 не оформив права власності на спадкове майно.
На думку ОСОБА_3 , в період після відкриття провадження у справі за його позовом до ОСОБА_2 , а це 04 травня 2017 року і до моменту набуття рішення суду законної сили та з метою уникнення відповідальності за своїми зобов`язаннями за попередньою змовою зі своєю дочкою ОСОБА_7 було подано позов до суду про визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 .
У цій справі провадження було відкрито 25 липня 2017 року, а вже 08 вересня 2017 року затверджено мирову угоду.
Таким чином, після подання ОСОБА_3 позову до суду, відкриття провадження у справі і до набуття рішення суду законної сили, ОСОБА_2 здійснив дії, які вподальшому унеможливили виконання рішення суду, а саме: знаючи, що його дочка не є спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 уклав з нею мирову угоду та позбавив ОСОБА_3 можливості задовольнити позовні вимоги за рахунок майна відповідача. 
ОСОБА_3 вважає, що ухвала про затвердження мирової угоди стосується його прав, оскільки фактично відбулося виведення майна з власності ОСОБА_2 і сторони у справі ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) фактично мали на меті ухилити ОСОБА_2 від виплати заборгованості перед ОСОБА_3 .

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_1 , остання зазначила, що ухвала суду є законною та обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги такими, що не дають підстав для її скасування.
Зазначає, що рішенням суду від 10 квітня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти за договором позики в сумі 1 405 412 грн. Вказане рішення підлягає виконанню органами ДВС. Вважає, що її право власності на нерухоме майно є непорушним і підлягає захисту, а права ОСОБА_3 оскаржуваною ухвалою не є порушеними, оскільки предмет позову стосувався спадкового майна, що залишилося після смерті її баби ОСОБА_4 і ОСОБА_3 ніякого відношення до такого майна не має. 
Просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду без змін.

У відзиві, що надійшов від ОСОБА_2 зазначено, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 в зв`язку з постійним проживанням разом з нею. Оскільки ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, тому, щоб урегулювати відносини в прийнятті спадщини із спадкоємцем ОСОБА_1 було укладено мирову угоду, згідно умов якої сторони досягли всіх істотних умов щодо виниклої ситуації.
Вважає, що ухвала суду про затвердження мирової угоди ніяким чином не порушує права ОСОБА_3 , тому вона повинна залишитися в силі, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що в ході розгляду цивільної справи № 703/2298/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна, між сторонами у справі досягнуто домовленість про укладення мирової угоди, за умовами якої за позивачем ОСОБА_1 визнається право власності на спадкове майно, а відповідач ОСОБА_2 отримає від неї грошову компенсацію за свою частку спадкового майна в розмірі 40 000 грн. Сторони відмовилися від взаємних претензій та їм роз`яснено наслідки рішення про закриття провадження у справі, що передбачені ст. 206 ЦПК України. 

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Виходячи з принципів підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко. Відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Постановляючи ухвалу про затвердження мирової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що при затвердженні даної мирової угоди не порушуються права та охоронювані законом інтереси інших осіб, умови мирової угоди відповідають вимогам закону і є вирішенням спору, що виник між сторонами.
З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.
Відповідно до частин 1, 4 ст. 175 ЦПК України, в редакції, що діяла до 14 грудня 2017 року, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Частиною 5 ст. 175 ЦПК України, в редакції, що діяла до 14 грудня 2017 року, передбачено, що закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.
За п. 4 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, в редакції, що діяла до 14 грудня 2017 року, суд закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом.
Відповідно до ст. 207 ЦПК України, в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі (ч.ч. 1-4 статті).
Згідно ч. 5 ст. 207 ЦПК України, в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Таким чином, за змістом даної норми закону суд має перевірити, чи умови мирової угоди не суперечать закону, а саме чи дотриманий сторонами процедурний порядок звернення, чи дійсно укладено мирову угоду, який її зміст, чи зрозуміло, чітко, однозначно, безумовно викладено умови, чи стосується угода предмету спору, чи всі умови угоди підлягають примусовому виконанню, чи в результаті ліквідується спір між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, в редакції, що діяла до 14 грудня 2017 року, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
За загальним правилом кожна сторона має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання ч. 1 ст. 15 ЦК України.
Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.
Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
Особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією чи бездіяльністю певних осіб. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність особи протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері приватних відносин. Викладені висновки кореспондуються із нормами ЦПК України.
Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що під час розгляду кожної справи, суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії особи є неправомірними, підстав для задоволення позову немає.
Затвердження судом мирової угоди, якою вирішується питання переходу права власності на спадкове майно, передбачає необхідність у з`ясуванні, чи можливий такий перехід та визнання права власності за особою, що заявляє такі позовні вимоги, чи не може бути порушено право інших осіб та чи відсутні інші перешкоди для визнання такої угоди.
Разом з тим, суд першої інстанції, затверджуючи мирову угоду, не з`ясував чи відповідає мирова угода вимогам закону, оскільки не перевірив чи можливий такий перехід права власності на спадкове майно до позивача ОСОБА_1 , оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. При цьому зверненню до суду для розгляду спадкової справи має передувати попереднє звернення спадкоємця у нотаріальну контору та відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Суд не може перебирати на себе функції нотаріуса та фактично займатися оформленням спадкового майна, оскільки це відноситься до компетенції нотаріуса, згідно ЗУ «Про нотаріат».
Затвердження мирової угоди та наслідок цього, визнання за позивачем права власності на спадкове майно в даному випадку є передчасним, оскільки у вказаній справі відсутні відомості про те, чи встановлювалося коло спадкоємців, чи передувало зверненню до суду з позовом звернення позивача до нотаріуса щодо оформлення своїх спадкових прав та чи вказана ухвала може вплинути на права інших осіб. 
Щодо права оскарження ухвали суду про затвердження мирової угоди ОСОБА_3 , апеляційний суд виходить з наступного. 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою та відзивами на апеляційну скаргу, сторони не заперечили тієї обставини, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 існують правовідносини з приводу укладення договорів позики у вигляді боргових розписок. Загальна сума позики за борговими розписками становить 40 700 доларів США. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором уступки права вимоги та договорами позики в сумі 1 405 412 грн. У зазначеній справі провадження було відкрито районним судом 04 травня 2017 року до відкриття провадження та визнання мирової угоди у справі № 703/2298/17.
Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що ухвалою суду про затвердження мирової угоди від 08 вересня 2017 року порушуються права, свободи та інтереси інших осіб, а саме ОСОБА_3 . 
Зазначене свідчить про передчасний висновок суду щодо визнання мирової угоди, укладеної між сторонами у даній справі та закриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і, направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції: є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, ухвала суду про затвердження мирової угоди у справі суперечить приписам процесуального закону та матеріалам справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а справу слід повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3  – адвоката Лук`яненко Галини Олександрівни задовольнити частково.
Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 вересня 2017 року про визнання мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України (з урахуванням змін внесених Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ). 

 Повний текст постанови складено 18 червня 2020 року.

Головуючий                                                В.Г. Бородійчук

Судді                                                                Л.І. Василенко

                                                               Л.В. Нерушак